ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року	  м. Одеса	Справа № 915/854/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 (повний текст складено 23.09.2024)
по справі №915/854/24
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон"
про стягнення 68945,16 грн.,
(суддя першої інстанції: Ільєва Л.М., дата та місце ухвалення рішення: 16.09.2024, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул.Фалєєвська,14),          

У липні 2024 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" про стягнення заборгованості в загальній сумі 68945,16 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що замовник в період з 30.01.2024 по 07.02.2024 по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 50 вагонів, які надалі слідували по маршрутним відправкам № 34419747, №34419754, №34419739, №34419762 Кам`янець-Подільський - Чорноморськ-Порт-експорт, на підставі заявки на накопичення вагонів від 30.01.2024 №17/121/2-24 та плану на навантаження на січень №101628.
Накопичення вагонів проводилось на коліях станції (коліях загального користування), що засвідчено актами загальної форми ГУ-23, згідно з якими:
-  вагони №№ 53222238, 58509720, 58512021, 58516618, 58518259, 58531971, 58534447, 58539990, 58556952, 95094371, 95475471, 95587655, 95588869, 95743100 - перебували під навантаженням в період з 30.01.2024 р. о 21:10 по 31.01.2024 о 19:45, про що свідчить пам`ятка про подавання № 6 та пам`ятка про забирання № 7. Після закінчення навантаження вище зазначені вагони виставлені на станційну колію, де були затримані в очікуванні оформлення маршрутної відправки, про що свідчать акти загальної форми ГУ-23 від 31.01.2024 № 414, від 01.02.2024 № 416, від 01.02.2024 № 417 та від 02.02.2024 № 443;
-  вагони №№ 95665543, 95598181, 95588620, 58550831, 58535816, 58533118, 58527821, 58524802, 58524794, 58523572, 58515639, 58512088, 58504861, 58500687 - перебували під навантаженням в період з 28.01.2024 р. о 21:50 по 28.01.2024 р. о 08:50, про що свідчить пам`ятка про подавання № 7 та пам`ятка про забирання № 8. Після закінчення навантаження вище зазначені вагони виставлені на станційну колію, де були затримані в очікуванні оформлення маршрутної відправки, про що свідчать акти загальної форми ГУ-23 від 01.02.2024 № 419 та від 02.02.2024 № 444;
-  вагони №№ 53224838, 53226932, 53236733, 58506338, 58506528, 58516733, 58517053, 58527995, 58539693, 58540915, 58556879, 95473211, 95600664, 95605069 - перебували під навантаженням в період з 01.02.2024 р. о 09:20 по 01.02.2024 р. о 18:10, про що свідчить пам`ятка про подавання № 4 та пам`ятка про забирання № 5. Після закінчення навантаження вище зазначені вагони виставлені на станційну колію, де були затримані в очікуванні оформлення маршрутної відправки, про що свідчать акти загальної форми ГУ-23 від 01.02.2024 №427 та від 02.02.2024 №445;
-  вагони №№ 58516121, 58516428, 58519034, 58550807, 58561200, 95577375, 95605564, 95770111 забирання на станційні колії о 02.02.2024 о 00 год. 30 хв. (пам`ятка про забирання ф. ГУ-45 № 10).
Як вказував позивач, після навантаження вагони останньої групи виставлялись на станційні колії, де було сформовано маршрут. При цьому позивач зауважує, що замовником сплачено збір за накопичення вищевказаних вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 02020155 у сумі 14304,78 грн. (без ПДВ), а також здійснено оплату за користування вищевказаними вагонами по відомості №02020014 у сумі 6961,00 грн. (без ПДВ).
Водночас, за ствердженнями позивача, збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 №02020156 у сумі 19117,20 (без ПДВ), а з врахуванням 20% ПДВ у сумі 22940,64 грн.; по ФДУ-92 №02020157 у сумі 19158,40 (без ПДВ), а з врахуванням 20% ПДВ у сумі 22990,08 грн.; по ФДУ-92 №02020158 у сумі 19178,70 (без ПДВ), а з врахуванням 20% ПДВ у сумі 23014,44 грн. не сплачені в зв`язку із внесенням замовником у накопичувальні картки заперечень.
Відтак, позивач стверджував, що загальна заборгованість по ТОВ СП "Нібулон" по вказаним відправкам за лютий 2024 року становить 68945,16 грн. (у т. ч. ПДВ 11490,86 грн.).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" про стягнення заборгованості в загальній сумі 68945,16 грн відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виходячи з умов Договору №40-14291113/2020-0001 та матеріалів даної справи, між сторонами склались спеціальні правовідносини з перевезення вантажів, а саме: перевезення маршрутним потягом, який відповідає установленій довжині та прямує на одну станцію призначення, а тому метою відповідача при замовленні спеціальної послуги було саме накопичення вагонів з вантажем для формування маршрутного поїзда кількістю у 50 вагонів. 
На переконання суду першої інстанції, сама по собі процедура накопичення вагонів апріорі передбачає перебування окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзду, на що позивач надав свою згоду шляхом укладання з відповідачем договору. При цьому, вказана вище процедура накопичення вагонів передбачає перебування окремих вагонів (порожніх/з вантажем) протягом певного часу, обумовленого обома сторонами, на коліях позивача з метою формування маршрутного поїзда (50 вагонів), на що саме позивач надав свою згоду шляхом укладання з відповідачем договору та додатку №1-4 до договору, з огляду на що відповідна затримка вагонів з вантажем під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами договору (Додаток 1-4 до Договору №40- 14291113/2020-001), який передбачає надання спеціальних послуг за кореспондуючу оплату.
Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити в повному обсязі.
Апелянт вважає, що господарський суд першої інстанції не повно і не всебічно з`ясував обставин, на які сторони посилалися, не належно дослідив докази, які були надані учасниками справи, не застосував ті норми матеріального права, які мали бути застосовані.
Заперечуючи проти висновку суду першої інстанції, що пунктом 13.1 Договору №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020 передбачено, що у випадку, коли додатками до договору визначені умови інші ніж в основному тексті договору, такі умови додатків мають переважну силу над умовами основного тексту договору, апелянт зазначає, що цей пункт не заперечує того, що при виконанні умов Договору сторони керуються також і загальнодержавними (Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 тощо) та міжнародними нормативами (Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенція про міжнародні залізничні перевезення). Про таке, зокрема, сторони домовились, виходячи із п.1.2. Договору та далі по тексту Договору, де використовуються позиції та правила, вказаних у п.1.2. Договору, документів.
На переконання заявника, господарський суд першої інстанції погоджується, що накопичення вагонів у тому числі має і часовий вимір. Але, межі цього виміру суд не дослідив.
Так, апелянт зазначає, що послуга накопичення вагонів передбачає, що накопичування вагонів відбувається на коліях залізничної станції позивача, які, за звичай, використовуються у виробничому процесі станції для сортування вагонів та складання їх у повноцінні маршрути по 50 вагонів для відправлення по певним напрямкам. Якщо вантажовідправник не користується даною послугою, то його вантаж у вагонах приєднується до інших сформованих маршрутів і відправляється одразу по наявності двох умов: 
- на всі групи завантажених вагонів вантажовідправниками вже надано перевізні документи; 
- загальна кількість складу вагонів досягла +/- 50 одиниць. 
Але при таких відправках вантажовідправнику потрібно відслідковувати кожну свою партію вагонів з вантажем (а таку можливість залізниця надає через електронну програму, через яку клієнтом оформлюються і перевізні документи). На відміну від викладеного, якщо один і той же вантажовідправник відправляє часто партії вагонів, завантажених одним і тим же вантажем за одним і тим же напрямком, і загальна їх кількість досягає (або перевищує) 50 одиниць, для зручності відслідковування місця перебування вантажу, він може обрати таку послугу. При цьому, його вантаж слідує в одному, єдиному складі поїзда, який без необхідності додаткового сортування (що прискорює швидкість доставки), слідує прямим маршрутом до станції призначення, яка ним же і визначена.
Апелянт зазначає, що із сторони перевізника така послуга створює в роботі залізничної станції певні обмеження. Перша партія вантажу від вантажовідправника в кількості 10 - 15 вагонів подається на вільну сортувальну колію, яка технічно може прийняти до 60 – 80 вагонів. Ця станційна колія на час надання послуги вже не може бути використана у сортувальній роботі станції. Це зменшує сортувальні можливості станції. Ось у чому і полягають підстави нарахування окремої плати за послугу накопичення вагонів з метою формування маршрутного по. При повному накопичуванні вантажу у складі 50 вагонів часом закінчення Послуги є час приймання вантажу до перевезення. Це - час отримання залізницею від вантажовідправника перевізних документів (ст.23 Статуту залізниць України). Про це зокрема зазначено у п.7 Додатку.
Апелянт у своїй скарзі звертає увагу, що якщо клієнт затримує час оформлення перевізних документів, виникає наступна ситуація – вантаж знаходиться на коліях залізниці, а відправити його залізниця ще не може. Але, відповідальність за пошкодження чи знищення вантажу вже лежить на залізниці. Про що було наголошено позивачем підчас розгляду справи у першій інстанції.
Саме коли вантаж накопичується і вагони з вантажем простоюють на станційних коліях (у багатьох випадках над такими коліями не має контактного дроту, або у такому дроті напруга відключена) залізниці необхідно організовувати заходи по збереженню вантажу від стороннього втручання. Це – окремі воєнізовані загони на залізниці, відео нагляд, договірні послуги з поліцією, охоронними фірмами тощо. 
Таким чином, передбачена нормативами та умовами договору, відповідальність змушує залізницю нести витрати на організацію по охороні майна, прийнятого нею від вантажовідправників до перевезення. 
Отже, збір за зберігання вантажу є окремим видом платежу, відмінним як від плати за користування вагонами, так і від тарифу за накопичення власного рухомого складу.
Крім того, складом поїзду з +/-50-ти вагонів зайнято станційну колію позивача, яку залізниця має використовувати і для інших клієнтів. Тому накопичення вагонів для одного клієнта не може тривати безмежно (безтерміново).
Відповідно ст.46 Статуту залізниць України вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Таким чином, системним аналізом положень Послуги, ст.46 Статуту залізниць України та пункту 9 Правил зберігання вантажів вбачається, що Послуга має обмеження в часі – добу. Починається вона з часу забирання на станційну колію першої партії вагонів для накопичення і закінчується о 24.00 год. Вантажовідправникам ця обставина відома, так як представником вантажовідправника може бути тільки особа, яка володіє знаннями нормативів, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, здала відповідний екзамен і отримала посвідчення про це (вимоги ст.69 Статуту залізниць України). 
З відомості №02020014, підписаної представником відповідача та доданої до позовної заяви, вбачається, що послуга накопичення по маршрутним відправкам №№ 34419747, 34419754, 34419739, 34419762 почалась 31.01.2024 об 19 год. 45 хв. і тривала до 01.55 год. 02.02.2024 року (позиція 38 у накладній № 34419762). Тобто, накопичення вагонів до повного складу поїзду тривало три доби. 
Тобто, час початку та час закінчення накопичення вагонів зафіксовано відомостями, які є двосторонньо підписаними документами і надані до матеріалів справи самим позивачем. 
Згідно п.8 Правил №644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.
За вимогами п. 9 Правил №644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.            Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника. 
Відтак, зважаючи на вимоги п. 8 та 9 Правил №644 нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).
Незважаючи на викладене, господарський суд першої інстанції робить висновки, що застосування до спірних правовідносин сторін п. 9 Правил зберігання вантажів є безпідставним. Також, суд вважає, що не підлягає застосуванню п. 2.1.5 Договору, згідно з яким замовник зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від перевізника. Хоча вище по тексту погоджується, що «зважаючи на вимоги п. 8 та 9 Правил №644 нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці)».
Позивач вважає таке пряме цитування до обставин даної справи не є релевантним, так як у постанові, на яку посилається господарський суд першої інстанції, не вказано обставин початку та закінчення накопичення вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення. Можливо у тих обставинах (у справах № 915/305/22 та № 915/5/23) замовник не перевищив терміни надання послуги накопичення.
З огляду на зазначене апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 по справі №915/854/24; вирішено розглянути апеляційну скаргу у спрощеному позовному провадженні   без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у  Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/854/24.
14.10.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/854/24.
Крім того, 14.10.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "Нібулон" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Так відповідач у своєму відзиві зазначає, що предметом спору є правовідносини, які виникли під час перевезення "маршрутним поїздом", яке має спеціальні умови та відноситься до «окремих послуг» (додаток 1-4, 2-5 до договору) які є відмінними від загальних умов перевезень внаслідок своєї специфіки і суті операцій - "накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного поїзду на коліях загального користування" (п.1 додатку 1-4).
На думку відповідача, позивач заявив в позові додаткові вимоги (понад плату за накопичення вагонів з вантажем) щодо стягнення збору за зберігання вантажів (матеріальна відповідальність за затримку відправлення вантажу і перебування його на коліях загального користування, п.9 Правил зберігання вантажів) під час надання спеціальної послуги - "накопичення вагонів з вантажем з метою формування маршрутного поїзду" Додаток 1-4 до Договору №40-14291113/2020-001 від 26.02.2020.
Як зауважує відповідач, на сьогоднішній день вже сформована єдина правозастосовча практика Верховного суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (висновок Верховного суду від 01.02.2024 по справі №915/305/22, від 09.04.2024 по справі №915/5/23).
За ствердженнями відповідача, накопичення вагонів з вантажем (маршрутний поїзд) - є предметом "окремої послуги", обов`язковою умовою якої є формування поїзду установленої довжини (50 вагонів). За умовами договору, додатку 1-4 договору та Правил маршрутний поїзд приймається до перевезення після повного формування. Отже, відповідач вважає хибним твердження позивача про те, що частина маршрутного потягу в обсязі 14 вагонів могла бути відправлена залізницею, однак затримувалась внаслідок ненадання Відповідачем перевізних документів. Адже, відповідно до п.1.3 договору маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами. В даному випадку маршрутний поїзд оформлений чотирма накладними ( №№34419747, 34419754, 34419739, 34419762 від 02.02.2024), які були пред`явлені до перевезення як того вимагають умови маршрутної відправки.
Накопичення вагонів з вантажем має невід`ємну від даної спеціальної послуги ознаку предмету послуги "мета - накопичення маршрутного потягу до 50 вагонів". Простій вагонів в даному випадку залізницею не оформлюється, оскільки знаходження вагонів з вантажем на коліях загального користування в очікуванні накопичення маршрутного потягу є предметом договору.
Відповідач у своєму відзиві зазначає, що предмет Додатку 1-4 до Договору "накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів - маршрутний потяг" кореспондується з тарифом на дану послугу обумовленого п.9 Додатку 1-4 (накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/001), який встановлений за кожну добу накопичення у розмірі 340,59 грн.
Таким чином за кожну добу накопичення маршрутного потягу сплачується тариф у розмірі 340,59 грн (1 вагоно-доба) обумовлений спеціальним договором (додаток 1-4 до Договору) за кожний вагон з вантажем, який переставлений ТОВ СП "Нібулон" після навантаження на власних коліях на колії загального користування АТ "Українська залізниця".
Відповідач вважає, що це спростовує твердження апелянта, що суд не дослідив межі виміру послуги «накопичення маршрутного поїзду» Додаток 1-4 до Договору. Послуга «накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/001)» оплачена з боку ТОВ СП "Нібулон" у повному обсязі.
Відповідач у своєму відзиві наголошує, що за весь час накопичення сплачується спеціально розроблений тариф за кожен день такого перебування вагонів з вантажем на коліях загального користування. Залізниця не може відправити частину вагонів не тому, що відсутня накладна, а тому що не сформований повний обсяг маршрутного потягу в 50 вагонів, на накопичення якого вони надали свою згоду і отримують за цей час відповідний платіж (п.9 Додатку 1-4).
При цьому ТОВ СП "Нібулон" звертає увагу суду, що ані умовами Додатку 1-4 до Договору, ані умовами Договору № 4077 від 18.08.2023 (про подачу і забирання вагонів при станції Кам`янець-Подільський) не передбачені часові обмеження у здійснені накопичення маршрутного потягу. При цьому п.9.1 Додатку 1-4 встановлено плату за вільним тарифом за кожну вагоно-добу здійснення накопичення. Чим довше відбувається накопичення, тим більше отримає оплати за умовами договору апелянт. В той же час відповідач як суб`єкт господарювання має на меті не збільшувати свої додаткові витрати на накопичення, а як найскоріше відправити маршрутний потяг, тому не в його інтересах «безмежне» накопичення маршрутного потягу. Вантажовідправник в першу чергу зацікавлений у відправці вантажу (маршрутний потяг), а не просто постояти з вагонами готовими до відправки на коліях АТ «Українська залізниця». 
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач також звертає  увагу суду апеляційної інстанції, що маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами. Характерною умовою маршрутного поїзду є одночасне пред`явлення до перевезення 50 вагонів, отже при оформленні декількох перевізних документів, вони подаються одночасно, а не в момент переставлення групи в 14 вагонів. Накладні по маршрутному потягу заявленому в позові сформовані відповідачем 02.02.2024 на всі вагони одночасно. Відправка відбулась 02.02.2024.
Крім того, 50 вагонів маршрутного поїзда №020229 були одночасно пред`явлені для перевезення 02.02.2024 о 00-20 год подана накладна №34419747; 00-21год подана накладна №34419754; 00-22 подана накладна №34419739; 00-23год подано накладну №34419762. Моментом завершення нарахування позивачем збору за зберігання вантажу є саме 02.02.2024 00:01 год. Моментом завершення нарахування збору за накопичення є момент подання перевізного документу на маршрутний поїзд (02.02.2024 00-23год). Моментом початку нарахування обох платежів є Пам`ятки про забирання вагонів залізницею з під`їзних колій ТОВ СП "Нібулон" на колії загального користування АТ «Українська залізниця». Отже час нарахування збору за накопичення вагонів з вантажем (Додаток №1-4 до Договору) та збору за зберігання вантажу (п.9 Правил) є ідентичними.
Відповідач також вважає хибним твердження апелянта, що «накопичення вагонів з вантажем» підтверджується Відомостями (Відомість №020220014), оскільки накопичення підтверджується Актом ГУ-23 за умовами договору, а Відомість ГУ-46 підтверджує час користування вагонами (позовні вимоги заявлені відносно часу, за який нараховано збір за зберігання вантажу). При цьому в умовах договору (Додаток 1-4 до Договору), що регулює спеціальну послугу та відповідно наведеним вимогам Правил користування вагонами та контейнерами, Сторонами узгоджено, що Актом форми ГУ-23 лише фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, що, в свою чергу, є предметом послуги «накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів - маршрутний поїзд».
У своєму відзиві відповідач зазначає, що процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку/перебування вагонів з вантажем на певний час на коліях загального користування з метою формування маршрутного поїзда, на що Залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем спеціального Договору та розробила спеціальний Тариф, що кореспондується предмету послуги (п.9.1 Додаток 1-4).
З огляду на вищезазначене, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2020 ТОВ СП "Нібулон" в порядку, встановленому  ст. 634 Цивільного кодексу України, направлено АТ "Українська залізниця" (перевізнику) заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №14291113/2020-001 від 24.03.2020. Заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020.
26.06.2020 АТ "Українська залізниця" (перевізнику) направлено ТОВ СП "Нібулон" (замовнику) інформаційне повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТОВ СП "Нібулон" пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача 8496, платника 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером. Повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору.
Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (в редакції від 25.02.2020, чинній на момент приєднання   відповідача до умов Договору,  відповідна редакція якого міститься також за посиланням https://uz-cargo.com)  його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання/користування власного вагону перевізника не є орендною платою.
Згідно з п. 1.4 Договору надання послуг за Договором може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.
Пунктами 1.5., 1.6. Договору передбачено, що він є публічним Договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та п. 9.4. Договору та законодавства.
Відповідно до п. 1.7 Договору він укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти Договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти Договір друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами Договору.
Пунктом 1.10 Договору визначено, що він є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення Договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1 Договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору замовник зобов`язаний, зокрема:
- сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (п. 2.1.4.);
- відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (п. 2.1.5.);
- у строки, встановлені розділом 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу замовника підписувати та надавати перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги (п. 2.1.7.);
Відповідно до п. 2.3 Договору перевізник зобов`язаний, зокрема:
- приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації, розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів (п. 2.3.2);
- складати документи, передбачені п. 1.3, 1.4 та розділом 4 Договору, щодо нарахування сум платежів (п. 2.3.5);
Відповідно до умов п. 3.1 Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.
Пунктом 3.4 Договору встановлено, що замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях не загального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі - плата за користування власними вагонами перевізника).
Відповідно до п. 4.2 Договору оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в розділі 15 Договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок перевізника зі спеціальним режимом використання. Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника, а також веде облік надходження коштів і використання їх замовником для оплати перевезень та інших послуг за умовами цього договору.
Згідно з п. 5.1 Договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку замовника коштів у розмірі, необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, перевізник має право припинити надання послуг за Договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно ст. 62  Статуту залізниць України  з одночасним віднесенням відповідальності на замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості перевізник має право, відповідно до ст. 51, 62 Статуту залізниць України, затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.
Відповідно до п. 10.3 Договору документи направлені перевізником замовнику для підписання і не підписанні останнім (у т.ч. з внесеними зауваженнями, але не підписаними) вважаються беззаперечно прийнятими та погодженими замовником у строк встановлений нормативно-правовими актами або договором, а якщо інше не встановлено, то після спливу 15 календарних днів з дня їх направлення, окрім випадків надання до них заперечень замовником в такий строк. Такі строки починають свій перебіг з дня направлення перевізником документів замовнику, у т.ч. автоматизованими системами перевізника і із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача. Цей пункт не стосується порядку укладення та внесення змін до договору, визначених в розділі 9 Договору.
Пунктом 13 Договору передбачено, що його невід`ємною частиною є додатки, зокрема: додаток 1-1 "Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами"; додаток 1-4 "Умови накопичення вагонів".
Додаток № 1-4 до договору "Умови накопичення вагонів" (далі - додаток) містить наступні погоджені сторонами умови.
Відповідно до п. 1 Додатку № 1-4 на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів перевізника та/або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутними поїздами або контейнерними поїздами на станції призначення (далі - накопичення вагонів).
Пунктом 2 Додатку № 1-4    передбачено, що станціями накопичення можуть бути станції відправлення та/або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.
Відповідно до п. 3 Додатку № 1-4 для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника, перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.
Пунктом 4 Додатку № 1-4 встановлено, що в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, замовник щомісячно надає перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.
Відповідно до п. 5 Додатку № 1-4 на станціях накопичення на шляху прямування перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.
Згідно з п. 6 Додатку № 1-4 початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення - момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику.
Пунктом 7 Додатку № 1-4 передбачено, що часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем - формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення - приймання останнього вагону перевізником.
Відповідно до п. 8 Додатку № 1-4 час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.
За умовами п. 9 Додатку № 1-4    за послугу з накопичення вагонів замовник сплачує:
- плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення) (підпункт 9.1. Додатку № 1-4);
- за затримку вагонів замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів (підпункт 9.2. Додатку № 1-4);
- за затримку власних вагонів перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. договору. Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення замовнику не нараховується (підпункт 9.3. Додатку № 1-4).
Відповідно до п. 10 Додатку № 1-4 нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника замовника, яким замовлено надання такої послуги.
З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2023 між АТ "Українська залізниця" та ТОВ СП "Нібулон" укладено Договір про подачу та забирання вагонів при станції Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» зі строком дії до 24.10.2028 (Т1, а.с.167).
Відповідно до п. 1 вищевказаного Договору від 18.08.2023 згідно зі  Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить користувачу та примикає до станції станції Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» через стрілку № 85 до колії 24 і обслуговується локомотивом залізниці. Межею під`їзної колії є знак «Межа під`їзної колії», який встановлено навпроти граничного стовпчика стрілочного переводу № 85, на відстані 47,33 м від стику рамних рейок стрілки № 85.
Пунктом 6 Договору від 18.08.2023 передбачено, що: вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях навантаження. Здача вагонів проводиться: на місцях навантаження. Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, згідно фронтів навантаження.
Відповідно до п. 7 Договору від 18.08.2023 про готовність вагонів до забирання користувач під`їзної колії передає залізниці повідомлення по телефону з послідуючим письмовим підтвердженням за формою, встановленою Правилами користування вагонами і контейнерами.
Пунктом 8 Договору від 18.08.2023 приймання вагонів при забиранні їх залізницею здійснюється на місцях навантаження.
Відповідно до п. 9 Договору від 18.08.2023 максимальна переборна спроможність вантажних пунктів:    найменування вантажу - зернові вантажі; спосіб виконання робіт - механ.; фронт навантаження у вагонах - 2; розмір одночасної подачі у вагонах - 14; термін на вантажні операції - 0.43 год.
Пунктом 10 Договору від 18.08.2023 встановлено, що час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачі вагонів на під`їзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення користувача про готовність вагонів до забирання.
За умовами п. 11 Договору від 18.08.2023 терміни виконання технологічних операцій з вагонами: 4,4 год.
Відповідно до п. 14 Договору від 18.08.2023 користувач сплачує залізниці плату:
-  за подачу, забирання вагонів - згідно  Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги  (далі - Тарифне керівництво № 1);
-  за користування вагонами (контейнерами) - згідно Правил користування вагонами і контейнерами;
-    за утримання ділянок землі у смузі відведення залізниці - згідно Тарифного керівництва № 1, сплачується не пізніше, як за 10 днів до початку звітного місяця за ставками, визначеними калькуляцією за формулою: (П+К)*S, де:
П- діюча ставка місцевого земельного податку за 1 кв м;
К - витрати залізниці на утримання 1 кв. м землі в межах смуг відведення залізниці, які розраховуються залізницею один раз на рік та доводяться до відома підприємств шляхом вивішення оголошень в товарній касі станції (або шляхом направлення повідомлень чи в будь-який інший спосіб, виходячи з умов технології роботи станції);
S - площа земельної ділянки, зайнята під`їзною колією у межах смуги відведення, кв. м;
-за маневрову роботу - згідно з Тарифним керівництвом № 1;
-інші збори і плати - згідно Тарифного керівництва № 1.
Збори і плати вносяться через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» згідно окремо укладеного Договору.
В матеріалах справи наявна подана позивачу заявка ТОВ СП "Нібулон" на накопичення вагонів від 30.01.2024 №17/121/2-24, відповідно до якої відповідачем було замовлено послугу з накопичення вагонів на період 30.01.2024 - 07.02.2024 (Т1, а.с.50).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ СП "Нібулон" в період з 30.01.2024 по 02.02.2024 на станції Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» проводило навантаження 50 залізничних вагонів у складі одного маршрутного поїзда, які надалі слідували по маршрутній відправці станція відправлення Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» - Чорноморськ - Порт-експорт.
Так на станцію Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» позивачем було подано відповідачу ТОВ СП "Нібулон" пусті вагони під навантаження, що підтверджується пам`ятками про подавання, а саме:
- № 6 на 14 вагонів: №№ 53222238, 58509720, 58512021, 58516618, 58518259, 58531971, 58534447, 58539990, 58556952, 95094371, 95475471, 95587655, 95588869, 95743100 (час передачі вагонів при подаванні 30.01.2024 о 21:10);
- № 7 на 14 вагонів: №№ 95665543, 95598181, 95588620, 58550831, 58535816, 58533118, 58527821, 58524802, 58524794, 58523572, 58515639, 58512088, 58504861, 58500687 (час передачі вагонів при подаванні 31.01.2024 о 21:50);
- № 8 на 14 вагонів: №№ 53224838, 53226932, 53236733, 58506338, 58506528, 58516733, 58517053, 58527995, 58539693, 58540915, 58556879, 95473211, 95600664, 95605069 (час передачі вагонів при подаванні 01.02.2024 о 09:20);
- № 9 на 8 вагонів: №№ 58516121, 58516428, 58519034, 58550807, 58561200, 95577375, 95605564, 95770111 (час передачі вагонів при подаванні 01.02.2024 о 18:40).
Після закінчення вантажних операцій з вагонами ТОВ СП «Нібулон» проведено забирання вагонів, що підтверджується пам`ятками про забирання вагонів, а саме:
- пам`ятка № 7 про забирання 14 вагонів: №№ 53222238, 58509720, 58512021, 58516618, 58518259, 58531971, 58534447, 58539990, 58556952, 95094371, 95475471, 95587655, 95588869, 95743100 (час фактичного забирання вагонів 31.01.2024 о 19:45);
- пам`ятка № 8 про забирання 14 вагонів: №№ 95665543, 95598181, 95588620, 58550831, 58535816, 58533118, 58527821, 58524802, 58524794, 58523572, 58515639, 58512088, 58504861, 58500687 (час фактичного забирання вагонів 01.02.2024 о 08:50);
- пам`ятка № 9 про забирання 14 вагонів: №№ 53224838, 53226932, 53236733, 58506338, 58506528, 58516733, 58517053, 58527995, 58539693, 58540915, 58556879, 95473211, 95600664, 95605069 (час фактичного забирання вагонів 01.02.2024 о 18:10);
- пам`ятка № 10 про забирання 8 вагонів: №№ 58516121, 58516428, 58519034, 58550807, 58561200, 95577375, 95605564, 95770111 (час фактичного забирання вагонів 02.02.2024 о 00:30).
У зв`язку з затримкою вагонів, пов`язаною з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження / вивантаження, на коліях станції Камянець-Подільський «Південно-Західної залізниці» позивачем на засвідчення факту затримки вагонів з причин, що залежать від вантажовласника, були складені відповідні Акти загальної форми ГУ-23 "Затримка вагонів, пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження":
-  стосовно першої партії вагонів №№ 53222238, 58509720, 58512021, 58516618, 58518259, 58531971, 58534447, 58539990, 58556952, 95094371, 95475471, 95587655, 95588869, 95743100, які перебували під навантаженням в період з 30.01.2024 р. о 21:10 по 31.01.2024 о 19:45, про що свідчать акти загальної форми ГУ-23 від 31.01.2024 № 414, від 01.02.2024 № 416, від 01.02.2024 № 417 та від 02.02.2024 № 443.
-  стосовно другої партії вагонів №№ 95665543, 95598181, 95588620, 58550831, 58535816, 58533118, 58527821, 58524802, 58524794, 58523572, 58515639, 58512088, 58504861, 58500687, які перебували під навантаженням в період з 31.01.2024 р. о 21:50 по 01.02.2024 р. о 08:50; про що свідчать акти загальної форми ГУ-23 від 01.02.2024 № 419 та від 02.02.2024 № 444.
-  стосовно третьої партії вагонів №№ 53224838, 53226932, 53236733, 58506338, 58506528, 58516733, 58517053, 58527995, 58539693, 58540915, 58556879, 95473211, 95600664, 95605069, які перебували під навантаженням в період з 01.02.2024 р. о 09:20 по 01.02.2024 р. о 18:10, про що свідчить акти загальної форми ГУ-23 від 01.02.2024 №427 та від 02.02.2024 №445.
Після навантаження, вагони останньої групи виставлялись на станційні колії, де було сформовано маршрут.
При цьому з тексту вказаних актів форми ГУ-23 вбачається, що в них відображено час "затримки вагонів" в очікуванні накопичення маршрутного поїзду.
Колегією суддів встановлено, що часовий період, відображений в Актах ГУ-23, збігається з умовами п. 6, 7, 8 Додатку 1-4 до Договору "Умови організації накопичення вагонів" до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-0001.
ТОВ СП "Нібулон" зроблено заперечувальні написи на Актах ГУ-23 від 01.02.2024 № 416, від 01.02.2024 № 417, від 02.02.2024 № 443, від 01.02.2024 № 419, від 02.02.2024 № 444, від 01.02.2024 № 427, від 02.02.2024 № 445 «З вказаною обставиною «затримка вагонів» не згодні. Вагони з вантажем перебувають на коліях станції під накопиченням маршрутного поїзда відповідно до Додатку 1-4 до Договору».
02.02.2024 працівниками станції Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» були сформовані накопичувальні картки форми ФДУ-92 №02020156 на суму 19117,20 грн (без ПДВ), №02020157 на суму 19158,40 грн (без ПДВ), № 02020158 на суму 19178,70 грн (без ПДВ), складення останніх позивачем обґрунтовано затримкою вагонів, пов`язаною з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження. Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 від 02.02.2024 №02020156, №02020157, №02020158 на загальну суму 57454,30 грн без ПДВ (68945,16 грн. з ПДВ), виконаний позивачем на підставі Р. 3  п. 2.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги  Тарифне керівництво №1, затверджені  наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, виходячи зі ставки плати в розмірі 4 грн за одну тонну вантажу за кожну добу із застосуванням коефіцієнту 5,139 грн згідно з  наказом Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 № 441.
Вказані накопичувальні картки форми ФДУ-92 підписані відповідачем із запереченнями щодо нарахування та стягнення коштів за зберігання вантажу, оскільки вагони з вантажем перебували на коліях станції під накопиченням маршрутного поїзда відповідно до Додатку 1-4 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Відповідачем було сплачено збір за накопичення вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №02020155 у сумі 14304,78 грн (без ПДВ), а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості №02020014 у сумі 6961,00 грн (без ПДВ).
Разом з тим, нараховану плату за зберігання вантажів по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 від 02.02.2024 №02020156, №02020157, №02020158 на загальну суму 57454,30 грн без ПДВ (68945,16 грн. з ПДВ) відповідачем сплачено не було, що і стало підставою для звернення позивача до суду першої інстанції з відповідним позовом, який обґрунтовано затримкою вагонів відповідачем.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі      ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч.2  ст. 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч.5  ст. 307 Господарського кодексу України).
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ст. 909 Цивільного кодексу України,  ст. 307 Господарського кодексу України).
Разом з цим, права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.
Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються  Законом України "Про транспорт",  Законом України "Про залізничний транспорт",  Статутом залізниць України (далі - Статут), затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, та іншими актами законодавства України, в т. ч. Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2020, Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за №34, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.
Згідно з ч. 2  ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт"  нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Пункт 2 Статуту визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
У ст. 71 Статуту зазначено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту).
Статтею 6  Статуту залізниць України  визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Згідно з п. 22, 23 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2020 №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, згідно з п. 1.1 яких на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених      наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за №798/5989).
Відповідно до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.
Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді.
Перевезення вантажів на особливих умовах здійснюються за окремими договорами. При цьому сторони вправі передбачати у договорах додаткову відповідальність за виконання зобов`язань щодо перевезень вантажів (п. 63      Статуту залізниць України).
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої останнім суми збору за зберігання вантажу у розмірі 68945,16 грн.
Відповідно до п.2 Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених  наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334  та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №565/6853, маршрутом відправника (далі - маршрут) уважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених  наказом Мінтрансу України від 20.12.1996 №411  та зареєстрованих у Мінюсті України 25.02.1997 за №50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.
Пунктом 3 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.
Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Порядок визначення плати за користування вагонами і контейнерами визначений Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими      наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, п. 3 яких зокрема визначено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23 а, Актів загальної форми ГУ-23. Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.
Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватись працівником станції і вантажовідправником (абз. 1-4 п. 4 Правил №113).
Згідно з абз. 5, 6 п. 4 Правил №113 час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника; час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій; пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласник.
Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надається вантажовласнику (п. 2.6 Правил №644).
Судова колегія вказує, що виходячи з вищезазначеного, між сторонами по справі наявні спеціальні правовідносини у сфері перевезення вантажів залізницею, а саме маршрутним потягом. Вказане підтверджується тим, що 26.06.2020  позивач направив відповідачу повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-14291113/2020-0001 від 26.06.2020, за яким позивач засвідчив прийняття пропозиції (акцепт) укладення вищенаведеного Договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача - 8496, платника - 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.
Як зазначалось раніше, за умовами п. 1.1 вказаного Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, чинній як на момент приєднання відповідача до умов договору, так і в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у жовтні 2023 року, оприлюдненої 29.09.2023, що вводилась в дію 01.10.2023, крім змін до окремих положень, які вступали в дію з 27.10.2023 в частині пункту 4.1 додатку 1-3 до договору) предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою.
Колегія суддів зазначає, що Договір № 40-14291113/2020-001 від 25.02.2020 має спеціальні умови, що відносяться до "окремих послуг", що унормовано, зокрема, Додатком №1-4 до Договору, і які є відмінними від загальних умов перевезень внаслідок своєї специфіки і сутті операцій - "накопичення вагонів з вантажем". Додаток № 1-4 до Договору є невід`ємною частиною останнього.
Відповідно до п.1 Додатку до Договору № 1-4 "Умови накопичення вагонів" на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів перевізника та / або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами, маршрутами або контейнерними поїздами на станції призначення.
Виходячи з приписів Додатку №1-4 «Умови накопичення вагонів» до Договору, при перевезенні вантажу маршрутними відправками та відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить відповідачу, навантажені вагони затримуються на коліях станції.
Судом встановлено, що ТОВ СП "Нібулон" не має власних потужностей для формування маршрутного поїзда в 50 вагонів на власній території, а тому, саме для отримання послуги з накопичення вагонів відповідач скористався передбаченими Договором відповідними можливостями та для проведення навантаження зернових вантажів на під`їзній колії Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "Нібулон" між сторонами 18.08.2023 був укладений договір про подачу та забирання вагонів при станції Камянець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця», строк дії якого по 24.10.2028.
Відповідно до п. 6 вказаного Договору від 18.08.2021 загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, не більше 14 вагонів.
Отже, з урахуванням приписів Додатку № 1-4 до договору та умов Договору від 18.08.2023, у даному випадку метою відповідача при замовленні спеціальної послуги було саме накопичення вагонів для формування маршрутного поїзда кількістю у 50 вагонів.
Тобто, сама по собі процедура накопичення вагонів фактично передбачає затримку окремих вагонів на певний час з метою формування маршрутного поїзда, що є цілком очевидно, і на що залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем Договору.
Так незалежно від обраного порядку оформлення накладної, як то на весь маршрутний поїзд, або на кожну партію окремо, окремі вагони/групи вагонів зі складу маршрутного поїзду не будуть відправлені до повного формування маршрутного поїзду обумовленої довжини, що повністю відповідає умовам Договору та нормативних актів.
Поряд з цим слід зазначити, що оформлення/неоформлення окремої накладної на кожну групу вагонів з маршрутного потягу, або одного документа на весь маршрутний потяг ніяк не впливає на відправлення маршрутного потягу до моменту формування (накопичення) складу в 54 вагона з вантажем. Так, накопичення вагонів з вантажем (маршрут) у цьому випадку відбувається в межах договірних відносин (є предметом послуги, за яку сплачується тариф), отже, не може кваліфікуватись як "матеріальна відповідальність" та не має такого елементу, як вина відправника.
Колегія суддів наголошує, що складення актів форми ГУ-23 є обов`язком сторін, який встановлено умовами Додатку №1-4, за яким час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23. В актах загальної форми вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (пункт 8 Правил користування вагонами та контейнерами).
Тобто в умовах Договору, що регулює спеціальну послугу, та відповідно до наведених вимог Правил користування вагонами та контейнерами сторони узгодили, що в актом форми ГУ-23 лише фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, що разом з тим є предметом послуги "Накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів - маршрутний поїзд", оскільки вказаний акт відображає час, за який сплачується тариф.
Відповідно до п. 6, 7 Додатку №1-4, початком накопичення вагонів на станції відправлення є момент фактичної передачі замовником вагонів перевізнику, а часом закінчення накопичення на станції відправлення - приймання останнього вагону перевізником. Оскільки оформлення накладної на маршрут не могло відбутись до моменту накопичення (сформування) 54 вагона (маршруту), то перебування вагонів на станції не було викликано «затримкою оформлення документів», а стало наслідком цілком законних дій обох сторін договору щодо «накопичення» маршрутного поїзда, що в свою чергу, є предметом договірної послуги з боку позивача, оскільки до моменту повного формування маршрутним поїздом установленої довжини він не міг бути відправленим.
Як встановлено судом, позивач надав відповідачу згідно Договору послугу з накопичення вагонів за попередньо погодженим планом, який мав ознаку «маршрутний», та за попередньою заявкою, без отримання якої відповідач не спроможний сформувати маршрутний поїзд, у зв`язку з чим, відповідачем сплачено збір за накопичення таких вагонів на коліях загального, що не заперечується сторонами у справі.
В свою чергу, відповідач отримав вказану послугу з накопичення вагонів, оскільки в період з 30.01.2024 по 02.02.2024  фактично сформовано маршрутний поїзд, проведено навантаження вагонів та оформлено перевізний документ (накладна), за що відповідачем було сплачено відповідні платежі за послугу накопичення, що визначено в п. 9 Додатку №1-4 до Договору.
Слід зазначити, що інших платежів послуга "накопичення вагонів" не передбачає.
Водночас, апелянт посилається на п. 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, у редакції від 28.11.2014, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №866/5087, та вважає, що відповідач мав сплатити перевізнику збір за зберігання вантажу внаслідок прострочення строку накопичення вагонів, та у ситуації, що склалася, наявна вина саме відповідача, яка пов`язана з оформленням вантажу після забирання їх з місць навантаження/вивантаження.
Пунктом 8 наведених Правил зберігання вантажів передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Приписами п. 9 зазначених Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.
Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил №644 нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).
Позивач переконаний, що затримка вагонів відбулась саме з вини відповідача.
Відповідачем було сплачено збір за накопичення вагонів на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 №02020155 у сумі 14304,78 грн (без ПДВ), а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості №02020014 у сумі 6961,00 грн (без ПДВ).
Проте нараховану плату за зберігання вантажів по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 від 02.02.2024 №02020156, №02020157, №02020158 на загальну суму 57454,30 грн без ПДВ (68945,16 грн. з ПДВ) відповідачем сплачено не було, у зв`язку з внесенням до накопичувальних карток заперечень.
Разом із тим, враховуючи те, що сторони домовились про перевезення вантажів на особливих умовах - за розкладом руху маршрутних поїздів та погодили специфічні умови перевезення вантажів, які є визначальними щодо порядку надання відповідних послуг та особливостей їх оплати, з урахуванням характеру укладеного між сторонами договору, а також те, що накопичення вагонів проводилось за попередньо погодженим планом, який мав ознаку маршрутний, та за попередньою заявкою, позивач вважає, що ним було правомірно нараховану відповідачу збір за зберігання вантажу на коліях загального користування по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 від 02.02.2024 №02020156, №02020157, №02020158 на загальну суму 57454,30 грн без ПДВ (68945,16 грн. з ПДВ).
У даному контексті слід зазначити, що сама по собі процедура «накопичення вагонів» передбачає перебування окремих вагонів (порожніх/з вантажем) протягом певного часу, обумовленого обома сторонами, на коліях Залізниці з метою формування маршрутного поїзда (вагонів), на що саме Залізниця надала свою згоду шляхом укладання з відповідачем Договору та Додатку №1-4.
Відтак, відповідна затримка вагонів під час накопичення останніх для формування маршрутного поїзду не може кваліфікуватись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки цілком відповідають умовам укладеного сторонами Договору, який передбачає надання спеціальних послуг.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин приписів, передбачених пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів. Адже, затримка вагонів під час їх накопичення для формування маршрутного поїзда не може вважатись як одностороннє порушення зобов`язань з боку відповідача, оскільки такі дії цілком відповідають умовам укладеного сторонами договору, який передбачає надання спеціальних послуг та Додатку 1-4 до нього.
Таким чином, у період накопичення вагонів (порожніх/з вантажем) маршрутного поїзду відсутні підстави для покладення позивачем на відповідача матеріальної відповідальності за зберігання вантажу на коліях загального користування, приймаючи до уваги, що у цей час здійснювалось накопичення вагонів з вантажем у відповідності до умов Додатку № 1-4 і ці правовідносини були предметом окремої, належним чином сплаченої ТОВ СП "Нібулон" спеціальної послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 915/305/22 та від 09.04.2024 у справі № 915/5/23, які підлягають врахуванню при розгляді цієї справи. 
У даному контексті слід звернути увагу, що доводи апелянта стосовно посилання місцевого господарського суду на постанови Верховного Суду у справі №915/305/22 та у справі №915/5/23, які на його думку є не релевантними, колегія суддів відхиляє, оскільки на сьогоднішній день вже сформована єдина правозастосовча практика Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (висновок Верховного суду від 01.02.2024 по справі №915/305/22, від 09.04.2024 по справі №915/5/23), згідно пункти 8,9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 не застосовуються у разі перебування вагонів з вантажем на коліях загального користування на підставі умов Додатку 1-4 до Договору з метою накопичення маршрутного поїзда.
За висновками Верховного Суду, п. 8, 9 Правил зберігання вантажів не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки затримка вагонів відбулась з обставин, що залежали від позивача, а саме: наявність договірних відносин з накопичення вагонів на коліях позивача з метою формування маршрутного поїзду, про, що також вказував відповідач у зауваженнях до накопичувальних карток.
Колегія суддів зазначає, що оскільки спірні правовідносини врегульовані Додатком до Договору 1-4, який є невід`ємною частиною договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та визначає умови організації накопичених вагонів, не підлягає застосуванню і п. 2.1.5 Договору (згідно з яким «замовник зобов`язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримкою вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від перевізника. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання сум з внесеної передоплати за кодом платника»), на який посилається АТ "Українська залізниця" в обґрунтування своїх доводів.
За вказаних обставин, суд доходить висновку про безпідставне нарахування позивачем    збору за зберігання вантажу, оскільки позивачем не доведено існування обставин, з якими пов`язується можливість застосування до спірних правовідносин приписів, передбачених пунктом 9 Правил зберігання вантажів.
Щодо посилань апелянта, що послуга «накопичення маршрутного поїзду» має свої часові межі, які на переконання заявника суд першої інстанції не дослідив, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.1.3 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 25.02.2020 при його виконанні сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів: маршрутний поїзд - вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами.
Отже, маршрутний поїзд формується протягом періоду часу необхідно для завантаження на під`їзних коліях ТОВ СП "Нібулон" кожної групи з 14 вагонів до формування кількості в 50 вагонів на що АТ "Українська залізниця" запропонувала спеціальні договірні відносини Додаток 1-4. Оскільки відповідно Договору № 4077 про подачу та забирання вагонів при станції Кам`янець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» під`їзні колії ТОВ СП «НІБУЛОН» розмір одночасної подачі у вагонах становить - 14 вагонів.
Предметом спору є правовідносини, які виникли під час здійснення «маршрутного перевезення», яке має спеціальні умови та відноситься до «окремих послуг» (Додаток 1-4, 2-5 до Договору) і які є відмінними від загальних умов перевезень внаслідок своєї специфіки і суті операцій – «накопичення вагонів з вантажем».
Накопичення вагонів з вантажем (маршрутний поїзд) – є предметом «окремої послуги» Додаток 1-4 до Договору, обов`язковою умовою якої є формування поїзду установленої довжини (до 50 вагонів) – Правила перевезення вантажів маршрутами відправника, Договір. За умовами Договору, Додатку 1-4, Правил маршрутний поїзд приймається до перевезення після повного формування. 
Таким чином, колегія суддів відхиляє твердження відповідача, що частина маршрутного потягу в обсязі 14 вагонів могла бути відправлена залізницею, однак затримувалась внаслідок ненадання позивачем перевізних документів, оскільки Додаток 1-4 до Договору, запропонований АТ «Українська залізниця» врегульовує правовий порядок взаємовідносин сторін на період накопичення вагонів з вантажем для формування маршрутного поїзду.
Предмет Додатку 1-4 до Договору «накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів – маршрутний потяг») кореспондується з тарифом на дану послугу обумовленим п.9.1 Додатку 1-4 (накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/001), який встановлений за кожну добу накопичення у розмірі 340,59 грн (п.6 додатку 1-1 до Договору (в редакції оприлюдненій 31.01.2024, вводиться в дію з 01.02.2024). 
Відтак за кожну добу накопичення маршрутного потягу сплачується тариф у розмірі 340,59 грн (1 вагоно-доба) обумовлений спеціальним договором (додаток 1-4 до Договору) за кожний вагон з вантажем, який переставлений ТОВ СП "Нібулон" після навантаження на власних коліях на колії загального користування АТ «Українська залізниця». 
З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд не дослідив межі виміру послуги «накопичення маршрутного поїзду» Додаток 1-4 до Договору та звертає увагу, що послуга «накопичення власного рухомого складу (код/підкод платежу 229/001)» оплачена з боку ТОВ СП "Нібулон"  у повному обсязі.
Колегія суддів також враховує, що на Актах ГУ-23 зроблено заперечувальний напис з боку ТОВ СП "Нібулон", а саме: «З вказаною обставиною «затримка вагонів» не згодні, вагони з вантажем перебувають на коліях станції під накопиченням маршрутного поїзда відповідно до Додатку 1-4 до Договору.» 
Так відповідно до п. 8 Додатку №1-4, час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23. Отже сторонами в договірному порядку встановлено, що Акт форми ГУ-23 підтверджує час надання спеціальної договірної послуги – накопичення вагонів з вантажем, чому кореспондується відповідна плата обумовлена Додатком 1-4.
Відповідно п.3 Наказу Мінтрансу "Про затвердження Правил користування вагонами і контейнерами" від 25.02.1999 № 113 облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1).
Колегія суддів відхиляє твердження позивача, що «накопичення вагонів з вантажем» підтверджується Відомостями (Відомість №020220014), адже накопичення підтверджується Актом ГУ-23 за умовами Договору, а Відомість ГУ-46 підтверджує час користування вагонами.
При цьому в умовах договору (Додаток 1-4 до Договору), що регулює спеціальну послугу та відповідно наведеним вимогам Правил користування вагонами та контейнерами, сторонами узгоджено, що Актом форми ГУ-23 лише фіксується час перебування вагонів на коліях загального користування, що, в свою чергу, є предметом послуги «накопичення вагонів з вантажем до 50 вагонів - маршрутний поїзд».
З огляду на зазначене, колегія судів вважає безпідставними доводи позивача про те, що у даному випадку саме Акти загальної форми ГУ-23 фіксують час початку та час закінчення накопичення вагонів, у відповідності до умов договору та додатку до нього, та які є підставою для матеріальної відповідальності відповідача, зокрема, в інших випадках для засвідчення обставин затримки. Так, у спірних спеціальних правовідносин, які виникли між сторонами, вказані акти лише здійснюють роль документування часу перебування вагонів на коліях перевізника, а не належним доказом вини замовника, оскільки у даному випадку у зв`язку із формуванням потягу замовник не може передбачити період такого формування, тим більш, що останнім вивантаження продукції, яке врегульоване окремими строками не проводилось.
Окремо судова колегія зауважує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.08.2022 у справі №910/5408/21 зазначено, що відповідно до п. 6 ч. 1  ст. 3 Цивільного кодексу України  справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.
Тлумачення п. 6 ч. 1  ст. 3 Цивільного кодексу України  свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №910/8482/18 (910/4866/21), від 04.08.2021 у справі №185/446/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі  «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium міститься принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 910/9397/20, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ТОВ СП "Нібулон" акцептуючи укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, розраховувало на умови цього Договору, викладені у загальному доступі на відповідному сайті Залізниці, а тому подальше трактування окремих умов Договору з боку позивача, яке йде в розріз із суттю умов Договору та Додатку №1-4 до нього, дає підстави вважати, що поведінка позивача не є добросовісною.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли своє підтвердження, а позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з ТОВ СП "Нібулон" коштів є необґрунтованими, оскільки підстави для нарахування збору за зберігання вантажу відсутні.
Апелянт, окрім іншого, у своїй скарзі зазначав, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано доводи позовної заяви, де суд, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України", зазначив, що господарський суд не вбачає необхідності надавати оцінку решті доводам сторін, оскільки така оцінка не впливає на вказані вище висновки суду щодо відсутності у позивача підстав для нарахування відповідачу плати у вигляді збору за зберігання вантажу.
Із таким висновком суду першої інстанції неможливо не погодитись, оскільки згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Отже, колегія суддів відхиляє доводи апелянта в цій частині, як такі, що не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Згідно частини 1, 3   статті 74 Господарського процесуального кодексу України     кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до  статті 86 Господарського процесуального кодексу України     суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не спростовує вірних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок суду.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 по справі №915/854/24 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись статтями 129, 269,  275, 276,  281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 по справі №915/854/24 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.09.2024 по справі №915/854/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

Головуюча cуддя:                                                                            Н.М. Принцевська

Судді:                                                                                                    Г.І. Діброва 

                                                                                                            А.І. Ярош