ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9146/24 Справа № 215/2296/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 215/2296/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Бортник В.А.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Богославський Андрій Сергійович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області області, та повне судове рішення складено 17 липня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку участі у вихованні неповнолітньої дитини.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 21 листопада 2014 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб. 
14 липня 2015 року у сторін по справі народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпроперовської області від 04 жовтня 2019 року, з позивача утримуються аліменти на утримання доньки. 
Позивач бажає спілкуватися з донькою, проводити час, допомагати морально та матеріально, але в реалізації його законного права на виховання та спілкування з донькою, відповідач по справі чинить йому перешкоди, всіляко позбавляючи його можливості зустрічей та спілкування з дитиною. 
Рішенням виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради № 416 від 18 вересня 2019 року визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні стосовно зустрічей батька – ОСОБА_1 , з малолітньою дитиною – ОСОБА_3 , щотижня в суботу з 10-00 до 14-00. Крім того, за його зверненням до Служби у справах дітей Тернівської районної у місті ради, з ОСОБА_2 проводилась профілактично - роз`яснювальна робота щодо належного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до доньки, проте рішення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради № 416 від 18 вересня 2019 року про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, відповідачем не виконується, вона продовжує перешкоджати спілкуванню та зустрічам з дитиною. 
Позивач вказує на те, що при спробах зустрічі з донькою відповідачка влаштовує скандали і провокації, що негативно впливає на здоров`я дитини та на її психічний стан. Він не спілкувався з дитиною з кінця жовтня 2019 року. Він працює, за місцем роботи характеризується позитивно, умови його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , дозволяють привести туди дитину. В квартирі наявні всі необхідні речі для повноцінного перебування та розвитку дитини. 
На підставі наведеного вище, позивач просив суд визначити порядок щодо його участі у вихованні доньки ОСОБА_3 та спілкуванні з нею без участі матері дитини - ОСОБА_2 з 10-00 години кожної суботи з отриманням дитини за її місцем проживання до 12-00 години наступної неділі з ночівлею за місцем його проживання, без обмеження місця прогулянок, з подальшим поверненням дитини до постійного місця проживання; щорічний літній відпочинок строком на тиждень з можливістю вивезення дитини на оздоровчий відпочинок по всій території України; з 10-00 години до 14-00 години у День народження доньки - 14 липня кожного року та на державні свята - 01 січня, 07 січня, 08 березня, Великдень, 01 травня, 09 травня, на Трійцю, 28 червня, без обмеження місця прогулянок, з подальшим поверненням дитини до постійного місяця проживання.
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року позов задоволено частково.
Визначено порядок щодо участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3 та спілкуванні з нею без участі матері дитини - ОСОБА_2 , з 10-00 години до 19-00 години кожної суботи, без обмеження місця прогулянок, з отриманням дитини за її місцем проживання: АДРЕСА_1 та послідуючім поверненням дитини до її постійного місця проживання та в присутності матері дитини - ОСОБА_2 , з 10-00 години до 14-00 години, у День народження доньки 14 липня, кожного року.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 840 грн.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Богословський А.С посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, але вони свідчать про часткову обґрунтованість позову, тому позов підлягає частковому задоволенню. Однак апелянт не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначає, що всі наявні у справі докази, подані позивачем, містяться у копіях, які не завірені належним чином та не можуть вважатися належними та допустимими. Згідно ДСТУ 4163:2020 відмітка про засвідчення копії документа складається зі: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, підпису особи, яка засвідчує копію, її імені та прізвища, дати засвідчення копії. Наявні в матеріалах справи докази завірені словосполученням «З оригіналом згідно» та не містять у собі зазначену дату засвідчення копії. 
Також суд першої інстанції не врахував інтереси дитини, яка не бажає спілкуватися із батьком, та виніс рішення, яким вирішив час спілкування з 10:00 годин до 19:00 годин щосуботи дозволити спілкування батька з дитиною без участі матері, а в день народження дитини 14 липня спілкування батька з дитиною з 10:00 години до 14:00 години дозволити з участю матері, що негативно вплине на ставлення дитини з батьком без присутності матері, з якою у дитини більш сталий психоемоційний зв`язок. 
До суду першої інстанції відповідачем не було подано доказів щодо небажання дитини спілкуватися з батьком з таких підстав, що відповідач не обізнана у юридичних засадах судочинства, не зверталася за правовою допомого до фахового юриста з подібних питань та вважала, що за умови постійного мешкання дитини разом з нею є вагомою підставою відмовити позивачу у позовних вимогах.
Апелянт вказує на те, що за характеристикою дитини ОСОБА_3 з місця навчання за підписом класного керівника - батько з сім`єю не проживає, з дитиною не спілкується, у вихованні доньки участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не являвся. За інформаційною довідкою від соціального педагога про участь батька у шкільному житті доньки, під час спілкування з дитиною, остання повідомила, що не бажає бачитись з батьком, спогади про нього викликають у неї сльози, страх та негативні емоції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача – залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Богословського А.С., який підтримав доводи апеляційної скарг та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб. 
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітню дитину – доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року, з ОСОБА_1 утримуються аліменти на утримання доньки. 
Рішенням № 416 від 18 вересня 2019 року виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні стосовно зустрічей батька – ОСОБА_1 , з малолітньою дитиною – ОСОБА_3 , щотижня в суботу з 10-00 години до 14-00 години. За зверненням ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Тернівської районної у місті ради, з відповідачем ОСОБА_2 проводилась профілактично - роз`яснювальна робота щодо належного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Але, рішення № 416 від 18 вересня 2019 року виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, відповідачем не виконується, ОСОБА_2 продовжує перешкоджати спілкуванню та зустрічам з дитиною. 
Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працює, за місцем роботи характеризується позитивно, умови його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , дозволяють привести туди дитину. В квартирі наявні всі необхідні речі для повноцінного перебування та розвитку дитини.
Згідно висновку виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради від 04 травня 2022 року доцільним є часткове задоволення позовних вимог та визначення такого способу участі позивача у спілкуванні з дитиною як: щосуботи з 10-00 години до 19-00 години.
Спір у справі виник з тих підстав, що позивач бажає спілкуватися з донькою, проводити з нею час, але, з посилань позивача, в реалізації його законного права на виховання та спілкування з донькою, відповідач по справі чинить йому перешкоди, позбавляючи його можливості зустрічей та спілкування з дитиною. 
Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції керувався тим, що участь  ОСОБА_1 , шляхомвизначення порядку щодо участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3 та спілкуванні з нею без участі матері дитини - ОСОБА_2 , з 10-00 години до 19-00 години кожної суботи, без обмеження місця прогулянок, з отриманням дитини за її місцем проживання: АДРЕСА_1 та послідуючім поверненням дитини до її постійного місця проживання та в присутності матері дитини - ОСОБА_2 , з 10-00 години до 14-00 години, у День народження доньки 14 липня, кожного року, буде відповідати найкращим інтересам дитини та сприяти її всебічному, гармонійному розвитку та вихованню. 
Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі – Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 7 СК України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин.
За змістом цієї норми дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини 7, 8).
Відповідно до статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» (далі – Закон №2402-ІІІ) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону №2402-ІІІ).
Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Із положень статті 153 СК України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
В силу статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Як передбачено статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з частиною другою статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань щодо виховання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі –ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М.С. v. Ukraine» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
При цьому ЄСПЛ зазначав, що наразі існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення (Neulingerand Shuruk v. Switzerland, заява № 41615/07, пункт 135, ECHR 2010).
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, заява №31111/04, пункт 54, ECHR, 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, заява №10383/09, пункт 100, ECHR, 16 липня 2015 року).
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на спілкування з ними та підтримання з батьками регулярних особистих стосунків. У свою чергу, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню та розвитку дитини. Право одного з батьків на спілкування з дитиною може бути обмежене тільки інтересами дитини та/або правами іншого з батьків.
Зібрані докази вказують на те, що малолітня ОСОБА_2 проживає окремо від свого батька ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 характеризується позитивно та забезпечений постійним житлом. Позивач цікавиться життям дочки, виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати активну участь у вихованні дитини.
Отже, ОСОБА_1 має право на спілкування з дочкою та участь у її вихованні.
Визначаючи способи участі ОСОБА_4 у вихованні дочки, суд першої інстанції взяв до уваги ставлення батька до виконання своїх обов`язків, вік та стан здоров`я дитини. При цьому суд обґрунтовано прийняв до уваги висновок виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради від 04 травня 2022 року, відповідно до якого, доцільним є часткове задоволення позовних вимог та визначення такого способу участі позивача у спілкуванні з дитиною як: щосуботи з 10-00 години до 19-00 години та виходив з того що побачення батька з дочкою можуть відбуватися без присутності матері дитини.
Установлений судом порядок спілкування батька з дочкою відповідає найкращим інтересам дитини, є обґрунтованим і справедливим. Водночас суд дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, що сприятиме у повній мірі її нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні дочки.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.
В апеляційній скарзі представник відповідача посилалася на те, що у дитини немає на сьогодні прихильності до батька, вона не бажає бачитись з батьком, спогади про нього викликають у неї сльози, страх та негативні емоції.
Разом з цим колегія суддів зауважує, що саме лише висловлене бажання малолітньої дитини, якій на момент розгляду справи виповнилося 9 років, не може бути безумовною підставою для позбавлення права батька на участь у її вихованні та піклуванні та не свідчить про те, що вказане відповідатиме якнайкращим інтересам малолітньої. Слід враховувати, що дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а тому важливо оцінити всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини.
Однак у цій справі ні відповідачем, ні органи опіки та піклування не надали доказів того, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само, що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні.
Думка дитини не носить абсолютного характеру, зважаючи на малолітній вік та можливий психологічно-травматичний вплив на неї, тому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси, що закріплено у частині 3 статті 171 СК України.
Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження негативного впливу батька на дитину, неналежне відношення до виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, не зважаючи на тривалий розгляд справи з квітня 2020 року.
Судом першої інстанції не встановлено на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Богославський Андрій Сергійович, - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 жовтня 2024 року. 

Головуючий:

Судді: