ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 р. 	Справа № 520/8022/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.06.24 по справі № 520/8022/24
за позовом                        ОСОБА_1  
до                        ІНФОРМАЦІЯ_1                            
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати бездіяльність, яка допущена ІНФОРМАЦІЯ_2 при розгляді скарги ОСОБА_1 від 14.01.2024 з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про переведення до військової частини НОМЕР_2 , протиправною;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 14.01.2024 з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 з дотриманням вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність відповідача при розгляді скарги позивача з питань бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про переведення до військової частини НОМЕР_2 є протиправною та такою, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідачем не здійснювалась об`єктивна та всебічна перевірка, яка відноситься до його повноважень та передбачена Законом України "Про звернення громадян". Відповіді на поставлені питання у скарзі позивач не отримав, поновлення його порушених прав відповідачем не здійснено, ніяких заходів у зв`язку з цим не вжито, питання переводу до іншої частини не вирішено.
Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що позивач, в порушення ст. 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" не звертався до свого безпосереднього начальника із рапортом про переведення в іншу частину.
Крім того, з метою належного оформлення документів пов`язаних з переводом військовослужбовця до іншої частини або звільнення з військової служби за ініціативою військовослужбовця та виключення його зі списків особового складу, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду. Таким чином, ОСОБА_1 необхідно особисто прибути до військової частини для належного оформлення відповідних документів.
Отже, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зроблено висновок, про відсутність в діяннях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 дій протиправного характеру в межах викладених у зверненні обставин та вимог, з додержанням вимог Закону України "Про звернення громадян".
Таким чином, при розгляді звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що звернення ОСОБА_1 розглядалось у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі та в межах наданих йому повноважень, в інтересах служби та у спосіб, передбачений чинним законодавством, тобто: з використанням своїх повноважень з метою, із якою це повноваження було надано; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , направив скаргу на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована 14.01.2024 та 17.01.2024 спрямована за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Скарга стосувалась бездіяльності командування щодо розгляду рапорту та клопотання про переведення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , наявності або відсутності відповідних наказів по особовому складу відносно нього про звільнення з посади, виведення у розпорядження тощо.
У відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2024 на скаргу позивача (отримана позивачем поштою 23.02.2024) зазначається, що перевірка здійснювалась безпосередньо у військовій частині.
Також у відповіді зазначено, що на даний час ОСОБА_1 перебуває в статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Означене підтверджується проведеним за даною обставиною службовим розслідуванням та складеним за його результатами актом службового розслідування від 20.10.2022. Матеріали означеного службового розслідування направлено до Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві. В подальшому, а саме 13.03.2023, за даною обставиною самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023150010000316 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.
Позивача проінформовано, що з метою припинення вивчення вищезазначений дій протиправного характеру, йому рекомендовано в добровільному порядку особисто з`явитися до військової частини НОМЕР_1 чи до найближчого відділу Військової служби правопорядку за місцем його перебування чи до відповідного відділу Державного бюро розслідувань.
Зазначено, що факт перебування ОСОБА_1 в статусі військовослужбовця який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , унеможливлює вжиття заходів відповідальними посадовими особами військової частини НОМЕР_1 спрямованих на належне реагування та переведення позивача до іншого підрозділу (військової частини).
Відповідач у відповіді зазначив, що з метою реалізації права ОСОБА_1 на переведення (переміщення) йому необхідно повернутися до військової частини НОМЕР_1 та в порядку статті 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", звернутися з відповідним рапортом про переведення до свого безпосереднього начальника, чи до наступного прямого начальника.
Не погоджуючись із відповіддю відповідача, вважаючи, що ним не здійснювалась об`єктивна та всебічна перевірка, яка відноситься до його повноважень та передбачена Законом України "Про звернення громадян", оскільки відповіді на поставлені питання у скарзі позивач не отримав, поновлення порушених прав позивача відповідачем не здійснено, ніяких заходів у зв`язку з цим не вжито, питання переводу до іншої частини не вирішено, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У силу вимог частин першої-третьої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.
Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту).
При цьому, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Статтею 110 Дисциплінарного статуту встановлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Згідно зі статтею 111 Дисциплінарного статуту заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.
У відповідності до статті 117 Дисциплінарного статуту пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
У той же час, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Пунктом 12 Положення №112 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 82 Положення №112 закріплено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється: 1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади, серед іншого, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; 3) на нижчі посади, серед іншого, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Відповідно до пункту 110 Положення №112 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що переміщення по службі оформлюється письмовим наказом по особовому складу на підставі відповідних документів, право на видання якого надано командирам військової частини, а у разі переміщення між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Так, у силу вимог статті 115 Дисциплінарного статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
Як встановлено з матеріалів справи, скарга позивача на бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 отримана ІНФОРМАЦІЯ_4 та передана на розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту скарги позивача від 13.01.2024 вбачається, що останній просив провести перевірку у військовій частині НОМЕР_1 фактів правопорушень, які викладені у скарзі та витребувати інформацію щодо наявності наказів по особовому складу; внести подання командуванню військової частини НОМЕР_1 про усунення порушень закону та зобов`язати командира вказаної частини розглянути питання про перерведення ОСОБА_1 до іншої військової частини та звільнення з посади.
19 лютого 2024 року за вих. №805/ВихЗВГ/101 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 надано відповідь на його скаргу.
У вказаній відповіді зазначено, що на даний час ОСОБА_1 перебуває в статусі військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Означене підтверджується проведеним за даною обставиною службовим розслідуванням та складеним за його результатами актом службового розслідування від 20.10.2022.
Матеріали означеного службового розслідування направлено до Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві. В подальшому, а саме 13.03.2023, за даною обставиною самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62023150010000316 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.
Позивача проінформовано, що з метою припинення вивчення вищезазначений дій протиправного характеру, йому рекомендовано в добровільному порядку особисто з`явитися до військової частини НОМЕР_1 чи до найближчого відділу Військової служби правопорядку за місцем його перебування чи до відповідного відділу Державного бюро розслідувань.
Зазначено, що факт перебування ОСОБА_1 в статусі військовослужбовця який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , унеможливлює вжиття заходів відповідальними посадовими особами військової частини НОМЕР_1 спрямованих на належне реагування та переведення позивача до іншого підрозділу (військової частини).
Відповідач зазначає, що з метою реалізації права ОСОБА_1 на переведення (переміщення) йому необхідно повернутися до військової частини НОМЕР_1 та в порядку статті 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", звернутися з відповідним рапортом про переведення до свого безпосереднього начальника, чи до наступного прямого начальника.
Отже, судом встановлено, що відповідачем отримано скаргу позивача 17.01.2024 та розглянуто відповідно до вимог статті 20 Закону України "Про звернення громадян", про що 19.02.2024 позивачу надано відповідь.
Щодо строків розгляду скарги, то останній місячний строк розгляду скарги позивача сплив 17.02.2024 та припав на суботу.
Відповідно до ч. 6 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Отже, відповідачем дотримано строки розгляду скарги ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 20 Закону України "Про звернення громадян", а саме відповідь надана у місячний строк.
Також судовим розглядом встановлено, що відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2024 отримана позивачем 23.02.2024.
Як зазначалось вище, статтею 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Отже, рапорт військовослужбовця подається безпосередньому командирові того підрозділу (частини) в якому він проходить службу. До рапорту долучається (при необхідності) пояснення, докази та необхідні документи, що підтверджують той чи інший факт.
Військовослужбовець, що подав рапорт (звернення) має право отримати відповідь та/ або інформацію по результату розгляду. Також має право бути присутнім при розгляді та у разі непогодження оскаржити рішення у суді та у разі з неправомірними діями понесення збитків на відшкодування у встановленому законом порядку.
Відповідь на рапорт має містити рішення на всі питання поставленні у рапорті (зверненні, заяві, скарзі).
Рапорт подається тільки послідовно по вертикалі керівництва (спочатку командиру роти, потім командиру батальйону і т. д.).
Окрім цього, у відповідності до п. 110 Указу Президента України "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:
між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідач у відзиві на апеляційну скрагу, вказана інформація також зазначена у відповіді на скаргу, вказав, що з метою належного оформлення документів пов`язаних з переводом військовослужбовця до іншої частини або звільнення з військової служби за ініціативою військовослужбовця та виключення його зі списків особового складу, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду.
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно особисто прибути до військової частини для належного оформлення відповідних документів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем з дотриманням вимог Закону України "Про звернення громадян" розглянуто скаргу ОСОБА_1 та надано мотивовану відповідь на викладені в ній питання, яку отримано позивачем, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2024 по справі № 520/8022/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    Л.В. Курило