ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/1038/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року (головуючий суддя Чернова Ж.М.) в адміністративній справі №280/1038/23 за позовом ОСОБА_1 до Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту, -

    в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив:
визнати протиправними дії відповідачів щодо невиплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, на підставі якого позивач був внесений у: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №12 від 05.01.2023 “Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби”, у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №14 від 06.01.2023 “Про виплату додаткової винагороди”, у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128;
визнати протиправними окремі положення індивідуального акта, а саме: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №12 від 05.01.2023 “Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби”, у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127 на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, в частині, що стосується позивача; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №14 від 06.01.2023 “Про виплату додаткової винагороди”, у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128 на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, в частині, що стосується позивача.
В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що наслідком спланованого беззаконня командування, стало штучне та протиправне створення підстав для невиплати позивачу премії і додаткової винагороди за грудень 2022 року. Вказував, що позивач не вчиняв жодних протиправних дій, жодні перевірки не проводилися, документи не складалися, пояснення від позивача не вимагалися, у зв`язку з чим йому безпідставно не виплачувалася премія та відносно нього видавалися незаконні накази.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року, закрито провадження в адміністративній справі №280/1038/23, відмовлено у стягненні на користь позивача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката 
у розмірі 21 000 грн та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про постановлення окремої ухвали відносно представника позивача.
Правовою підставою для закриття провадження у справі визначено п.8 ст.238 КАС України.
Фактичною підставою для закриття провадження у справі стало те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22 лютого 2023 року № 90 внесено зміни до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05 січня 2023 року №12 та від 06 січня 2023 року №14 (в частині положень, що оскаржуються), а ОСОБА_1 нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року, що у свою чергу свідчить про виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень, і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій відповідачів протиправними.
Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2024 року по справі № 280/1038/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено.    Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року скасовано в частині закриття провадження у справі №280/1038/23 та відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а справу №280/1038/23 у цій частині направлено на продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.    В іншій частині ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі №280/1038/23 залишено без змін.
Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанції, суд касаційної інстанції, зокрема, виходив з передчасності висновків судів попередні інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України необхідним є установлення факту виправлення суб`єктом владних повноважень порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку. При цьому, відповідне усунення порушень має бути здійснено суб`єктом владних повноважень самостійно та в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року позов задоволено, а саме:
визнано протиправними дії Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, на підставі якого ОСОБА_1 був внесений у: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №12 від 05.01.2023 “Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби”, у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №14 від 06.01.2023 “Про виплату додаткової винагороди”, у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128;
визнано протиправними окремі положення індивідуального акта, а саме: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №12 від 05.01.2023 “Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби”, у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127 на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, в частині, що стосується позивача; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №14 від 06.01.2023 “Про виплату додаткової винагороди”, у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128 на підставі протоколу А7013 №593-22/з від 26.12.2022, в частині, що стосується ОСОБА_1 . 
За наслідками розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що фактично спірні відносини між сторонами виникли з приводу того, що позивача, на підставі складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення А7013 №593-22/з, було включено до переліку осіб, яким не виплачується щомісячна та додаткова винагорода за грудень 2022 року. Після звернення позивача з позовом до суду, за результатами виявленої помилки, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №90 від 22.02.2023, яким позивачу нараховано за грудень  2022 року: премія 6773,50 грн, додаткова винагорода 100 000 гривень. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з того, що хоча наказом командира наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 і внесено зміни до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 №12 та від 06.01.2023 року №14, а позивачу нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року, але виправлення відповідачем помилкових відомостей, не дає підстави вважати, що це призведе до повного відновлення законних прав та інтересів позивача, якого, окрім фактичної невиплати додаткової винагороди та премії, також протиправно внесли у наказ про невиплату премії та додаткової винагороди на підставі протоколу А7013 №593-22/з. З цього приводу суд зазначив, що сам протокол про адміністративне правопорушення, без фактичного притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути підставою для невиплати військовослужбовцю додаткової винагороди та передбачених премій.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволені позову. Апеляційна скарга фактично обгрунтована незгодою з висновком суду першої інстанції про те, що на час розгляду справи між сторонами існували спірні відносини. Відповідач зазначає, що оскаржувані позивачем порушення були самостійно виправлені відповідачем, у зв`язку з чим у суду були наявні підстави для закриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що підставою для невиплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року слугували оскаржувані у цій справі наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 “Про преміювання особового складу частини за особистий внесок у загальні результати служби у грудні 2022 року”, у додатку до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №127 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2023 № 14 “Про виплату додаткової винагороди”, у додатку №5 до якого ОСОБА_1 зазначений у рядку №128.
У свою чергу, виданням цих наказів слугувало те, що 21.12.2022 тимчасово виконуючим обов`язки командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 складено протокол А7013 №593-22/з про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-20 КУпАП.
В подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 “Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати додаткової винагороди та преміювання особового складу”, а саме пунктами 3, 4 внесено зміни до:
додатку до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 № 12 шляхом виключення рядку № 127 ( ОСОБА_1 ), підстава: наказ командира ВЧ НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності від 15.11.2022 № 607;
додатку 5 до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2023 № 14 шляхом виключення рядку № 128 ( ОСОБА_1 ).
Як вбачається із довідки Військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 № 1541, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 майору ОСОБА_1 за грудень 2022 року нараховано премію у розмірі 6    773,50 грн та додаткову винагороду у розмірі 100    000,00 грн. Кошти зараховані 08.03.2022 на картковий рахунок позивача. 
Факт виплати позивачу премії та додаткової винагороди за грудень 2022 року позивачем не заперечується. Водночас, позивач вважає, що здійснене відповідачами виправлення порушень не дає підстав вважати, що це приведе до повного відновлення законних прав та інтересів позивача, якого окрім фактичної невиплати коштів також протиправно внесено у накази на невиплату премії та невиплати додаткової винагороди на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, у відповідні накази про невиплату додаткової винагороли та премії позивача внесено на підставі складання та наявності нерозглянутого протоколу А7013 №593-22/з від 21.12.2022 про військове адміністративне правопорушення, а не по факту притягнення до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності.
Встановивши такі обставини справи, суд пославшись на положення Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим     наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, Кодексу України про адміністративні правопорушення, обгруновано зазначив, що сам факт складення відносно військовослужбовця протоколу про адміністративне правопорушення, без фактичного притягнення його до адміністративної відповідальності, не може бути підставою для позбавлення такого військовослужбовця передбачених виплат у складі грошового забезпечення.
Вказані висновки суду першої інстанції, з огляду на доводи апеляційної скарги, також не заперечуються відповідачем.
Встановлені обставини справи також свідчать про те, що під час розгляду цієї справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.02.2023 № 90 внесено зміни до наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.01.2023 №12 та від 06.01.2023 року №14, а позивачу нараховано та виплачено премію та додаткову винагороду за грудень 2022 року.
В той же час, встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення уточнених позовних вимог, оскільки самостійне виправлення відповідачем наказів та виплату позивачу додаткової винагороди і премії, не дає підстави вважати, що це призвело до повного відновлення законних прав і інтересів позивача, якого, окрім фактичної невиплати додаткової винагороди та премії, також протиправно внесли у наказ про невиплату премії та додаткової винагороди на підставі протоколу А7013 №593-22/з. 
Саме за такими висновками суду першої інстанції не погоджується відповідач, яким зазначено, що фактично спірні відносини між сторонами вже не існували на час розгляду справи, у зв`язку з чим суд першої інстанції був зобов`язаний закрити провадження у справі з підстав, передбачених п.8 ст.238 КАС України.
З приводу таких аргументів відповідача слід зазначити те, що вказаним підставам для закриття провадження у цій справі вже було надано оцінку Верховним Судом, яким зазначено: «Відповідне усунення порушень має бути здійснено суб`єктом владних повноважень самостійно та в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується».
У спірному випадку позивач не погоджувався з повним відновленням його прав, внаслідок внесення відповідачем змін до наказів, якими його позбавлено виплат, вважаючи і те, що його права та законні інтереси порушені і самими діями відповідача щодо видання наказів на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який не може бути підставою для позбавлення його доплат та премій.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи висновки Верховного Суду, які зроблені у цій справі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.
Інші аргументи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції та не стосуються підстав, з яким судом задоволено позов.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

 Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 в адміністративній справі №280/1038/23 – без змін.
 Постанова      суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України. 

          Постанова складена у повному обсязі 19.12.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк