ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 грудня 2024 року           справа №200/5363/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року) у справі № 200/5363/24 (суддя в І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                           УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – ГУ ПФУ в Чернівецькій області), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області, третя особа), в якому просила: 
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.04.2024 № 053130011772 про відмову в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV); 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши період роботи з 10.05.1990 по 05.07.1993 в районі Крайньої Півночі до страхового стажу в пільговому обчисленні, як один рік та шість місяців, при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, починаючи з 27 листопада 2023 року; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу період проживання разом з чоловіком-військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990, в місцевості, де була відсутня можливість працевлаштування за спеціальністю, починаючи з 27 листопада 2023 року.
На обґрунтування позову посилалась на те, що позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на врахування стажу, не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди. 

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.04.2024 №053130011772.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, зарахувавши період роботи з 10.05.1990 по 31.12.1990 (включно) в районі Крайньої Півночі до страхового стажу в пільговому обчисленні  (як один рік та шість місяців) при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, а також зарахувавши період з 01.01.1992 по 05.07.1993 (включно) до страхового стажу, починаючи з 27 листопада 2023 року.
У іншій частині позовних вимог – відмовлено. 

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 03.04.2024 ОСОБА_1 звернулася через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058 з урахуванням наданих документів.
До заяви ОСОБА_1 надала уточнюючу довідку про факт роботи №88 від 17.05.1993 з 01.07.1992 по 05.07.1993, що видана «министерством связи рсфср» без проставленого апостиля компетентними органами, також було надано сканкопії документів чоловіка - військовослужбовця для зарахування до стажу періоду проживання разом з чоловіком - військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990 рік.
З 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03березня 1998 року №140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року.
Згідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 зазначено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки чи відповідним підрозділом розвідувального органу.
При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період
проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідкою (додаток 4), виданою територіальним центром комплектування та соціальної підтримки чи відповідними підрозділами розвідувальних органів на підставі особової справи військовослужбовця, звільненого з військової служби, та інших документів, які підтверджують зазначений період.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 17.09.2000.
5 січня 2024 року позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії.
Позивачці призначено пенсію за віком з 27.11.2023.
Відповідно до спірного рішення ГУ ПФУ від 10.04.2024 №053130011772, відповідач розглянув заяву від 03.04.2024 щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами.
Указаним рішенням позивачу відмовлено в перерахунку пенсії. Зазначено, що до заяви ОСОБА_1 надала уточнюючу довідку про факт роботи № 88 від 17.05.1993 з 01.07.1992 по 05.07.1993 видана «министерством рсфср» без проставленого апостиля компетентними органами, також було надано скан-копії документів чоловіка-військовослужбовця для зарахування до стажу періоду проживання разом з чоловіком-військовослужбовцем з 15.06.1988 по 09.05.1990. Зазначено, що з 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3березня 1998 року №140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 5 жовтня 1961 року. Також зазначено, що відповідно до ст. 62 п. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період проживання  дружини осіб офіцерського складу: прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю підтверджується довідками (додаток № 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військово-навчальних закладів, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. На підставі цього, вирішено відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Відповідно до диплому НОМЕР_2 , виданого 27.06.1983, позивачка у Харківському електротехнікумі зв`язку закінчила курс «Автоматичний електричний зв`язок» та отримала кваліфікацію техніка електрозв`язку.
Позивачкою до суду надана копія трудової книжки НОМЕР_3 , в якій наявні записи №№ 11-12 щодо її роботи в період з 10.05.19930 по 05.07.1993 на посаді електромеханіка електрозв`язку лінійно-технічної дільниці № 2 в Державному вузлі зв`язку Мурманську (60).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 , виданого 14.06.1984, ОСОБА_2 14 червня 1984 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис № 1476.
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіює свідоцтва про народження НОМЕР_5 , виданого 19.07.1985.
Відповідно до копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.06.1993 ОСОБА_3 проходив військову службу в лавах ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24.10.1981 по 28.04.1993.
Також позивачка надала до суду копію військового квитка ОСОБА_3 НОМЕР_6 , виданого 14.10.1981, відповідно до якого з 1884 року до 28.04.1993 чоловік позивачки проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_7 .
У довідці Військової частини НОМЕР_7 АДРЕСА_1 від 19.02.1987 № 109 зазначено, що на утриманні військового мічмана ОСОБА_3 , який проходить службу у Військовій частині НОМЕР_7 дійсно перебувають: дружина ОСОБА_1 і син ОСОБА_4 .  
Також  позивач надала до суду копію довідки Міністерства зв`язку РСФСР від 17.05.1993 № 88, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за період роботи в ЛТУ -2, отримала 10 % полярної надбавки за роботу на Крайньої Півночі, і 80% остання полярна надбавка нарахована 01.07.1992, заробітною платною забезпечена по 05.07.1993.
Відповідно до форми РС-право щодо позивача установлено, що період з 15.06.1988 по 09.05.1990 і період з 01.01.1992 по 05.07.1993 не зараховані до страхованого стажу ОСОБА_1 . Період з 10.05.1990 по 31.12.1991 зарахований до страхового стажу на загальних умовах. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, яка була ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, передбачено, що Документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення.
Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
Відповідно до Закону України від 1 грудня 2022 року № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» Верховна Рада України постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, а також вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.
Водночас п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 202/4449/22 зазначив наступне: «Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.
Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Проте, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, станом на день розгляду справи апеляційним судом свідоцтво про укладення шлюбу, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Тому таке свідоцтво може бути прийнято судом як доказ укладення шлюбу між сторонами та не може бути окремою підставою для відмови у розірванні шлюбу».
Наведена практика Верховного Суду є релевантною до цієї справи в частині врахування вказаних довідок, наданих позивачкою.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Статтею 11 указаної Угоди передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Зі змісту ст. 13 указаної Угоди випливає, що пенсійні права громадян держав-учасників Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у випадку виходу з Угоди держави-учасника, на території якої вони мешкають.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Указана постанова набрала чинності 02.12.2022.
Пунктом 5 розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.
Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Разом з цим, такі висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої  роботи до 01.01.1991.
Водночас у справі, яка розглядається спір виник щодо визначення трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, і після 01.01.1991.
З цього приводу Верховний Суд у постанові від 14 березня 2023 року у справі №160/20914/21 зазначив наступне: «Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
24. Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).
25. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог».
Спірний період з 10.05.1990 по 31.12.1990 виник до набуття чинності Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 і підтверджуються наданими документами, зокрема трудовою книжкою позивачки і довідкою від 17.05.1993 № 88, тому у відповідача були відсутні підстави для його неврахування під час розгляду заяви позивачки від 03.04.2024.
Період з 01.01.1991 по 05.07.1993 не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивачки в пільговому обчисленні з огляду на відсутність законодавчих підстав для такого пільгового обчислення.
Водночас, як було встановлено судами, період з 01.01.1992 по 05.07.1993 взагалі не зарахований до страхового стажу позивачки, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме шляхом зобов`язання відповідача зарахувати період з 01.01.1992 по 05.07.1993 до страхового стажу позивачки.
Отже, оскаржуване рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з п. 1.8 Порядку № 22-1 Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Як було встановлено судами, позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії 5 січня 2024 року, пенсію призначено з 27.11.2023.
03.04.2024 позивачка звернулася із заявою щодо допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами. 
З огляду на викладені приписи законодавства, місцевий суд дійшов правильного висновку, що пенсія позивачці має бути перерахована з дати її призначення. 
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі № 200/5363/24 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 05 грудня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук