КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ
 
06 червня 2024 року
 
м. Київ
 
справа №757/19438/21-ц
провадження №22-ц/824/2292/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Судді-доповідача:      Гуля В.В.
суддів:                          Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С. 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, -
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі                      20 000 грн, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 11 жовтня 2006 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. У травні 2008 року вказаний шлюб між сторонами було розірвано. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 ,                             ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з позивачкою і знаходиться на її утримані. 
Зазначала, що відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, участі у додаткових витратах не бере. 
При цьому зауважила, що у 2014 році у ОСОБА_3 було діагностовано цукровий діабет 1 типу, тяжка форма, стан медсубкомпенсації, а також недостатність вітаміну «D». Починаючи з липня 2018 року ОСОБА_3 проходить інсулінотерапію (Лантус+ Новорапід). З січня 2019 року введення інсуліну відбувається за допомогою інсулінової помпи, а також здійснюється контроль глікемії за допомогою CGMS FreeStyle Libre. Лікарем було надано ряд рекомендації щодо харчування, лікування та навчання, зокрема, рекомендовано збалансоване харчування з обмеженням продуктів з високим глікемічним індексом, з достатнім вмістом вітамінів, продукти моря; здійснення контролю глікемії за допомогою постійного моніторингу глікемії FreeStyle Libre; призначено ряд лікарських засобів (кардонат, аевіт, цинкіт і т.д.); необхідність в регулярному (кожні 3 місяці) контролі НbА1С; необхідність в повторній госпіталізації через 6-12 місяців та навчання в школі за індивідуальним графіком. 
Посилалася на те, що вона самостійно несе всі витрати, пов`язані з утриманням дитини, у зв`язку з чим була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. 
Також звернула увагу на те, що відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу сину, батьком якого він є.
На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 грн, починаючи з 07 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 грн, починаючи з 07 квітня 2021 року, в межах суми платежу за один місяць.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.
Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог частково і стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Уважає, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки судом не досліджено усіх доказів, доводів та заперечень проти позовної заяви, наданих відповідачем у справі, з огляду на що судом першої інстанції ухвалено рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню в частині розміру присуджених аліментів. 
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано докази, що підтверджують дійсне матеріальне становище відповідача, його сімейне становище та наявність малолітньої чотирирічної дитини, яка потребує догляду до 6 років, а також непрацездатної дружини, яка у зв`язку з декретом по догляду за дитиною до 6 років також перебуває на утриманні відповідача.
Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження витрат позивача на базові потреби дитини у розмірі 20 000 грн, що дає право стягувати з відповідача аліменти у сумі 10 000 грн, оскільки батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, зокрема щодо матеріального забезпечення.
Посилається на те, що його заробітна плата до початку введення воєнного стану в Україні згідно довідки з місця роботи №21/0708-1 від 08 липня 2021 року складала 7 653,41 грн, а з моменту введення воєнного стану він відправлений у відпустку за власний рахунок без збереження заробітної плати; відповідач разом із сім`єю проживає у м. Києві у житлі, яке йому не належить, згідно домовленості з родичами на безкоштовній основі; у відповідача існує велика заборгованість за комунальні послуги у розмірі 26 806,15 грн; у ОСОБА_1 відсутнє у власності рухоме та нерухоме майно, а також додатковий дохід та грошові кошти на депозитних та інших рахунках.
Уважає, що судом першої інстанції не враховано докази його скрутного матеріального становища, натомість взято до уваги високий рівень життя позивача, який суттєво впливає на рівень матеріального стану їх сина ОСОБА_3 , який проживає разом з ОСОБА_2 , та яка свідомо поставила себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.
14 серпня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зазначає, що заявлений відповідачем розмір аліментів є абсолютно недостатній для забезпечення базових потреб дитини Данііла з урахуванням особливостей його стану здоров`я.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, урахувавши стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення, та те, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, встановивши, що наведений позивачкою орієнтовний розрахунок розміру аліментів додатково не підтверджений доказами, які б могли беззаперечно свідчити про те, що позивачка витрачає у середньому на утримання сина 40 000 грн, уважав, що аліменти в сумі 10 000 грн на дитину щомісячно відповідатимуть потребам дитини, з урахуванням діагностованого захворювання та буде узгоджуватись з обов`язком матеріального утримання дитини обома батьками. 
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 11 жовтня 2006 року між сторонами у справі укладено шлюб, який у травні 2008 року було розірвано, що підтверджується копією копію попереднього паспорта позивачки, де в полі «сімейний стан» проставлено відповідну відмітку.
У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з позивачкою, що стороною відповідача в ході розгляду справи не заперечувалось.
Також судом установлено, що у 2014 році у Данііла було діагностовано цукровий діабет 1 типу, тяжка форма, стан медсубкомпенсації, а також недостатність вітаміну «D». 
З урахуванням встановленого діагнозу, лікарем було надано ряд рекомендації щодо харчування, лікування та навчання.
Зокрема дитині рекомендовано збалансоване харчування з обмеженням продуктів з високим глікемічним індексом, з достатнім вмістом вітамінів, продукти моря; здійснення контролю глікемії за допомогою постійного моніторингу глікемії FreeStyle Libre; призначено ряд лікарських засобів (кардонат, аевіт, цинкіт і т.д.); необхідність в регулярному (кожні 3 місяці) контролі НbА1С; необхідність в повторній госпіталізації через 6-12 місяців; навчання в школі за індивідуальним графіком.
Вищевказані обставини щодо особливостей чина та його особливих потреб підтверджуються консультативним висновком Інституту ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка від 17 лютого 2020 року, а також консультаційним висновком спеціаліста Інституту ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка від 17 лютого 2020 року, копії яких надані позивачкою до свого позову.
Також ОСОБА_3 має статус дитини-інваліда, що підтверджується копією посвідчення.
Вказані обставини не були спростовані під час розгляду справи та не заперечувались учасниками справи.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину сторона позивача посилалася на те, що ОСОБА_2 після припинення шлюбних відносин з відповідачем фактично здійснює самостійно повне фінансування потреб дитини щодо харчування, придбання одягу, дозвілля, охорони здоров`я, тощо. При цьому, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у запропонованому розмірі, оскільки за станом здоров`я відповідач не має особливостей, які б могли впливати на його можливість сплачувати аліменти, та є обізнаним про діагностовано хворобу сина, а отже має уявлення про витрати, які необхідні для сина з урахуванням особливостей його потреб.
Згідно довідок «21/0708-1 від 08 липня 2021 року та №22/1129-1 від 29 листопада 2022 року, виданої ТОВ Фірма шоу-світла «Феєрія», ОСОБА_1 є дійсним штатним працівником товариства з 08 липня 2021 року, оклад згідно штатного розпису складає 7 653,41 грн, його дохід за останні 12 місяців складає: за листопад 2021 року - 7 698,45 грн; за грудень 2021 року - 7 805,71 грн; за січень 2022 року - 7 805,71 грн; за лютий 2022 року - 7 805,71 грн; за березень 2022 року - 7 805,71 грн. З квітня 2022 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати - дохід відсутній.
Відповідно до змісту довідки №05-12/04 від 08 грудня 2022 року. виданої ТОВ «Торговий Дім «Київхліб», ОСОБА_6 дійсно працює менеджером із зовнішньоекономічної діяльності Управління зовнішньоекономічною діяльністю Комерційного департаменту ТОВ «ТГ «Київхліб» з 22 травня 2018 року по теперішній час, з 03 грудня 2022 року по 01 червня 2023 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.
У матеріалах справи міститься копія попереднього договору купівлі-продажу квартири від 01 серпня 2019 року, наданої у відповідь на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2022 року про витребування доказів, згідно якої попередній договір купівлі-продажу квартири укладено між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 , предмет основного договору - квартира АДРЕСА_1 , вартість майна складає 1 645 600 грн. 
За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 589 грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2 272 грн; дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 грн; працездатних осіб - 2684 грн.
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ,                 06 грудня 2007 року).
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від                     20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що позивач після припинення шлюбних відносин із відповідачем фактично здійснює одноосібно повне матеріальне забезпечення дитини, зокрема, придбання продуктів харчування, одягу, іграшок, тощо, на підтвердження чого долучає до матеріалів справи чеки та інші платіжні документи, проте їх місячний розмір є значно нижчим аніж заявлений позивачкою до стягнення, а також з того, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано, у зв`язку з чим дійшов висновку, що відповідач, як батько, має можливість забезпечувати свою малолітню дитину шляхом сплати аліментів у розмірі 10 000 грн щомісячно, що відповідатиме потребам дитини, з урахуванням діагностованого захворювання та буде узгоджуватись з обов`язком матеріального утримання дитини обома батьками. 
Доводи апелянта щодо його неспроможності сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі у сумі 10 000 грн, оскільки його заробітна плата до початку введення воєнного стану в Україні згідно довідки з місця роботи №21/0708-1 від 08 липня 2021 року складала 7 653,41 грн, а з моменту введення воєнного стану він відправлений у відпустку за власний рахунок без збереження заробітної плати; відповідач разом із сім`єю проживає у м. Києві у житлі, яке йому не належить, згідно домовленості з родичами на безкоштовній основі; у відповідача існує велика заборгованість за комунальні послуги у розмірі 26 806,15 грн; у ОСОБА_1 відсутнє у власності рухоме та нерухоме майно, а також додатковий дохід та грошові кошти на депозитних та інших рахунках, не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом, а відсутність роботи або неможливість працевлаштуватись не є підставою для звільнення батька (матері) від утримання своєї (їх) дитини (дітей), передбаченого статтями 141; 180; 182-184 СК України. У свою чергу дитина ОСОБА_3 має серйозне захворювання, яке потребує значних матеріальних затрат, про що достеменно відомо відповідачу.
Окрім того, як установлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 після 2016 року не був офіційно працевлаштований, влаштувався на роботу до ТОВ Фірма шоу-світла «Феєрія»                                                                             08 липня 2021 року, тобто через місяць після відкриття провадження у справі про стягнення з нього аліментів.
Надані стороною відповідача довідки щодо розміру його заробітної плати у ТОВ Фірма шоу-світла «Феєрія» та перебування з початку введення у країні воєнного стану у відпустці без збереження заробітної плати, не свідчать про те, що ОСОБА_1 взагалі не отримує будь-якого доходу та не має змоги його отримувати в силу стану здоров`я або інших не залежних від нього причин.
Також, згідно матеріалів справи 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 укладено з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вартість якої становить 1 645 600 грн, що відповідачем під час розгляду справи спростовано не було.
У свою чергу, як установлено судом першої інстанції, позивачем доведено факт надання матеріального забезпечення дитині, зокрема, шляхом придбання продуктів харчування, одягу, іграшок, лікування тощо, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи чеки та інші платіжні документи, у зв`язку з чим необґрунтованими є аргументи відповідача, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження витрат позивача на базові потреби дитини у розмірі 20 000 грн, що дає право стягувати з відповідача аліменти у сумі 10 000 грн, оскільки батько та мати мають рівні обов`язки щодо дитини, зокрема щодо матеріального забезпечення.
Наявність у відповідача ОСОБА_1 на утриманні другої дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за нею, не звільняє останнього від утримання сина ОСОБА_3 на рівні, достатньому для його належного забезпечення з урахуванням стану здоров`я дитини.
Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, який не заважає останньому працевлаштуватися та отримувати заробітну плату, колегія суддів, виходячи з принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, дійшла висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_1 .
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції, в повній мірі відповідає потребам та інтересам дитини, а судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                        В.В. Гуль

Судді                                                                                                    Ю.О. Матвієнко

                                                                                                              Я.С. Мельник