ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/571/24	Головуючий у 1-й інстанції Лавренюк О.М. 	
Провадження № 33/817/756/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто о адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , -  адвоката Терлюка О.Я. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Терлюка О.Я., на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч ) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 28.07.2024 о 16 год. 52 хв. в селищі Козова ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21043 державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6820» № ARLJ-0581. Результат 1,99 проміле, тест №667. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Терлюк О.Я., вважає, оскаржувану постанову незаконною, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, винесену з порушенням матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
       В обґрунтування своїх доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, адже поліцейським, який складав протокол, допустив значні помилки в оформленні документів, що суперечить вимогам ст.255 КУпАП, з огляду на таке.
       В протоколі в графі 7 “місце скоєння та суть адмінправопорушення, опис установлених обставин” не зазначено прізвище, ім`я та по-батьків водія, який керував транспортним засобом.
       Вказує, що в матеріалах адміністративної справи містяться суттєві розбіжності та суперечливі дані, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.07.2024, серії ЕПР №105094, зокрема, місце складання протоколу та місце вчинення зазначено “смт.Козова, вул.Польова”, проте це не відповідає дійсності, оскільки дана вулиця знаходиться в іншій частині населеного пункту.
        Також посилається на неточність у протоколі, яка полягає у неправильному зазначенні показника тестування на стан алкогольного сп`яніння 1,2 проміле, тоді як з роздрукованого чеку вбачається 1,99 проміле.
       Вказує, що ВАЗ 21043 державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинено працівниками поліції без належних на те підстав та не повідомлено про причину зупинки, що суперечить положенням ст.35 ЗУ “Про Національну Поліцію”, а тому всі подальші дії працівників поліції після незаконної зупинки транспортного засобу є незаконними, а докази, що отриманні після незаконної зупинки повинні вважатись недопустимими. 
       Апелянт зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, а працівниками поліції не доведено жодним належними та допустимими доказами, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21043 державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції.
       Стверджує, що працівник поліції перед проведенням огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , не зазначено йому ознак алкогольного сп`яніння та обґрунтованої підозри, щодо перебування водія в стані алкогольного сп`яніння.
       На переконання захисника, поліцейськими порушено порядок направлення особи на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, так як відсутні докази відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. 
       Звертає увагу на те, що у відеозаписі не зафіксовано роз`яснення прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
       Також посилається на те, що в матеріалах справи та у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні пояснення свідків, а також свідки відсутні на відеозаписах.
       Захисник вважає чек з результатом проведеного тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння № 677 неналежним та недопустимим доказом, оскільки у ньому відсутнє зазначення реквізитів протоколу, зокрема, номер, серія та дата протоколу, що ставить під сумнів даний доказ.
       Апелянт вказує, що рапорти працівників поліції, не можуть бути доказами у справі про адміністративне правопорушення, про що неодноразово наголошував Верховний Суд у свої постановах, адже поліцейські є зацікавленими особами.
       Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Заслухавши апелянта - адвоката Терлюка О.Я., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №105094 від 28 липня 2024 року, 28.07.2024 о 16 год. 52 хв. в селищі Козова ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21043 державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6820» № ARLJ-0581. Результат 1,99 проміле, тест № 667.
       В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
       Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що в протоколі неправильно зазначено назву вулиці, а також результат проведеного на місці зупинки огляду на стан алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і погоджується із висновками місцевого суду, що вказані описки не змінюють суть і обставини вчиненого адміністративного правопорушення та не впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_1 , оскільки показник 1,99 ‰ встановлений даними результатів тестування на алкоголь, проведеного за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6820» № ARLJ-0581, тест №667 та підтверджується відповідною роздруківкою результатів такого тестування, що також зафіксовано матеріалами відеозапису, дослідженого судом, на якому зафіксовано, як на табло газоаналізатора відобразився результат 1,99 ‰ (16 год. 59 хв. 20 с., назва відеофайлу « ОСОБА_1 - 130.MP4»).
       Крім того, суд врахував пояснення поліцейської про те, що на місці складення протоколу були відсутні будь-які вказівники, з яких можна б було встановити місце знаходження та точну назву вулиці, відтак працівники поліції скористалися додатком «Google карти», з якого слідувало, що подія мала місце в селищі Козова по вул. Польова, на підставі чого таку назву вулиці і було вказано в протоколі.
       Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що відповідно до п.7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 допустимий вміст алкоголю в організмі водія становить 0,2 проміле.
       Тому, апеляційний суд зазначає, що зазначений поліцейським в протоколі некоректний результат огляду у розмірі 1,2 проміле замість 1,99 проміле, в будь-якому випадку перевищує допустимий вміст алкоголю в організмі водія, та не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не може свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.
       Отже, вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
       Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, встановлено, що транспортний засіб марки “ВАЗ 21043”, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення ПДР, а саме — водій, керуючи транспортним засобом, який обладнаний засобами пасивної безпеки, перевозив пасажира, який був не пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив вимоги п.п. 5.2 б ПДР України.
       Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕАН №2703050 від 28.07.2024 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП.        
       Тому, стверджувати про безпідставність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.
       Відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення координації рухів), після чого запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння безпосередньо на місці.
       Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест» 6820 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_2 1,99 проміле, з чим останній погодився і не бажав проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.
       Тому, оцінюючи доводи апелянта щодо відсутності доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, суд враховує, що водій, після проведення огляду на стан сп`яніння, з результатом огляду погодився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України.
       Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 працівники поліції не пропонували проїхати в медичний заклад для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, є непереконливими, оскільки спростовуються матеріалами відеозаписів.
Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП, а тому доводи апелянта про неправильно викладену фабулу правопорушення є необґрунтованими. 
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував траспортним засобом марки “ВАЗ 21043”, державний номерний знак НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із відеореєстратора службового автомобіля поліцейських та нагрудної камери працівника поліції, на яких зафіксовано рух транспортного засобу “ВАЗ 21043”, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 на зустріч поліцейському автомобілю, подальше переслідування вказаного транспортного засобу працівниками поліції (назва відеофайлу « ОСОБА_1 - 130 реєстратор.mp4») та те, що одразу після зупинки зазначеного автомобіля на водійському сидінні перебував ОСОБА_1 , який протягом всього часу відеофіксації жодного разу не заперечив факт кермування ним вказаним автомобілем.
       Окрім того, характер поведінки ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції свідчить, що саме він керував вказаним транспортним засобом.
       Дані обставини дають суду підстави вважати, що саме ОСОБА_1 був водієм вищезазначеного транспортного засобу.         
       З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими.
       Таким чином, заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.        
Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, не можна вважати належним та допустимим доказом по справі апеляційний суд констатує наступне.         
       Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи про те, що відеозаписи не можна вважати належними доказами є необґрунтованими.
       Доводи апеляційної скарги у частині того, що працівниками поліції не були залучені свідки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на уваги, оскільки частиною 2 статті 266 КУпАП передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
       В даному випадку відеозаписи з спеціальних технічних засобів нагрудних бодікамер, додані до матеріалів справи (а. с. 11).                 
       Твердження апелянта з приводу того, що рапорт поліцейського не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на сукупності інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.         
З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_4 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
       Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.
       Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
       Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
       Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
       Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
       Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
       З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Терлюка О.Я. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя