ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/6569/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Божко Л.А.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   
на рішення Дніпропетроського окружного адміністративного суду   від 25.04.2024 року, (суддя суду першої інстанції Юрков Е.О.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/6569/24  за позовом ОСОБА_1   до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   про визнання протиправними та скасування вимоги,  
УСТАНОВИВ:
          12.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 16 лютого 2024 року № Ф-7493-0436 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10513,36 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2024 року № Ф-7493-0436 на суму 10513,36  грн., оскільки з 2007 року адвокатської діяльності    не отримував та перебував у трудових відносинах з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", проте за вказаний період відповідачем було нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 25.04.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 16 лютого 2024 року № Ф-7493-0436 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10513,36 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на 25.03.2024 в ІКП за ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати ЄВ у розмірі 10513.36 грн. ГУ ДПС у Дніпропетровській області звертає увагу суду на те, що до позовної заяви позивачем надано довідку про роботу в Первинній організації профспілки трудящих металургії та гірничодобувної промисловості України ПрАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», однак з неї неможливо встановити сплату єдиного внеску. При цьому, відповідач зазначає, що довідкою форми ОК-5 не підтверджено сплату за позивача ЄВ як за найманого працівника з 1 кварталу 2019 по 4квартал 2020 року.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилаючись на необґрунтованість скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) має право на заняття адвокатською діяльністю свідоцтво серії ДП № 4070 від 19.12.2018 року та з 29.01.2019 став на облік як платник єдиного внеску та перебував на податковому обліку в Криворізькій Північній ДПІ Головного управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Згідно  довідки від 05.03.2024 року № ПК-32 виданої ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вбачається, що ОСОБА_1    працює в Первинній організації профспілки трудящих металургійної    і гірничодобувної промисловості України ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" з 03.07.2007 року по теперішній час.
Відповідно до    податкової декларації    про майновий стан і доходи за 2023 рік вбачається, що позивач    за звітний період отримав суму доходу у загальному розмірі 339 303, 27 грн., з яких утримано    61 074, 6 грн. (податок на доходи) та 5089, 53 грн. (військовий збір).
Головним управління ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 16 лютого 2024 року № Ф-7493-0436 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10 513,36 грн.
Для здійснення контролю за сплатою єдиного внеску платниками, Державною податковою службою України розроблено алгоритм автоматичного нарахування єдиного внеску, які щоквартально відображаються в інтегрованій картці платників (далі - ІКП) за технологічним кодом класифікації 71040000.
Так, в ІКП ФОП ОСОБА_1 відображені наступні щоквартальні нарахування:
- 19.04.2019 року за 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;
- 19.07.2019 року за 2 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;
- 21.10.2019 року за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;
- 20.01.2020 року за 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень;
- 21.04.2020 року за 1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 гривень;
- 20.07.2020 року за 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 гривень;
- 19.10.2020 року за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 гривень;
- 19.01.2021 року за 4 квартал 2020 року у сумі 3300,00 гривень.
Всього нараховано єдиного внеску за 2019-2020 роки у розмірі 20 612,02 грн., сплачено - 10 098,66 грн.
Згідно звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску: за 2019 рік від 05.03.2020 №8168, нараховано єдиного внеску в сумі 11 016,72 гривень; за 2020 рік від 29.01.2021 №3337, нараховано єдиного внеску в сумі 9 595,30 грн.
Станом на 25.03.2024 сума заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ІКП ФОП ОСОБА_1 становила 10 513,36 грн.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за позивача як за найманого працівника повинен сплачувати ЄВ роботодавець, відтак підстави для формування та направлення на адресу позивача вимоги про сплату ЄВ – відсутні. 
Колегія суддів погоджується  з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України “Про оплату праці”, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.
Згідно  з довідкою від 05.03.2024 року № ПК-32 виданою ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вбачається, що ОСОБА_1    працює в Первинній організації профспілки трудящих металургійної    і гірничодобувної промисловості України ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" з 03.07.2007 року по теперішній час.
          Відповідно до наданої ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на виконання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду інформації (довідка ОК-7), у період з 2019 – 2021 роки за позивача як за найманого працівника було сплачено ЄВ страхувальником Первинною організацією профспілки трудящих металургійної    і гірничодобувної промисловості України ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".
          Таким чином підстави для формування та надіслання позивачеві вимоги про сплату недоїмки з ЄВ як фізичній особі – підприємцю у відповідача були відсутні.
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів скарги -  відсуті. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
          
          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 в адміністративній справі № 160/6569/24 – залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко