ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" листопада 2024 р.           Справа№ 911/1175/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Радкевич С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця Герасимчук Катерини Миколаївни
на рішення господарського суду Київської області від  01.08.2024 (повне рішення складене 12.08.2024)
у справі № 911/1175/24 (суддя В.М. Бабкіна)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" 
до Фізичної особи - підприємця Герасимчук Катерини Миколаївни 
про стягнення 137153,70 грн заборгованості за кредитним договором №075147-КВ1-002 від 03.02.2020 р., у тому числі - 60 000,00 грн. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77 153,70 грн заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

          В травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі - ТОВ "БІЗПОЗИКА"; позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця - Герасимчук Катерини Миколаївни (далі - ФОП Герасимчук К.М.; відповідач) про стягнення 137 153,70 грн, у тому числі - 60 000,00 грн заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77 153,70 грн заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 075147-КВ1-002 від 03.02.2020 в частині своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Відзив на позов в матеріалах справи відсутній.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Київської області від 01.08.2024 у справі №911/1175/24 позов задоволено повністю та стягнуто з ФОП Герасимчук К.М. на користь ТОВ "БІЗПОЗИКА" 60 000 грн 00 коп. заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом, 77 153 грн 70 коп. заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в порушення умов кредитного договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання. Водночас, вказаний кредитний договір у судовому порядку не визнано недійсним або розірваним (доказів протилежного матеріали справи не містять). Між тим, відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними та частково погасив заборгованість за кредитним договором.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області від 01.08.2024 у справі № 911/1175/24,  ФОП Герасимчук К.М. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 202, 205, 206, 1046, ч. 1 ст. 1054, України, ст.ст. 5, 7, 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 76, 77, 175 ЦПК України, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що повернення грошових коштів у розмірі, значно більшому, ніж при отриманні кредиту та встановлення процентної ставки в розмірі 8 942, 81 % річних суперечить законодавству України. Матеріали справи не містять доказів у вигляді бухгалтерських документів, які підтверджують наявність заборгованості відповідача.

ТОВ "БІЗПОЗИКА" подало до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що: умова договору щодо процентів за користування кредитом не визнана судом недійсною; при укладенні договору відповідач ознайомився та погодився з його умовами; розрахунок заборгованості здійснений на підставі первинних документів; відсотки по кредитному договору нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 
          
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 (колегія суддів: головуюча суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.)  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Герасимчук К.М. на рішення господарського суду Київської області від 01.08.2024 у справі №  911/1175/24 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 13.11.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 розгляд справи відкладено на 27.11.2024 та продовжено строк її розгляду.

Присутній у судовому засіданні представник ФОП Герасимчук К.М. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ТОВ "БІЗПОЗИКА" явку свого представника у судове засідання 27.11.2024 не забезпечило. 

Клопотання ТОВ "БІЗПОЗИКА" від 19.11.2024 про розгляд справи без участі його представника, судом задоволено, враховуючи те, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, яке використовується ним на власний розсуд.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договір про надання кредиту (електронна форма) від 03.02.2020 №075147-КВ1-002, укладеного між ФОП Герасимчук К.М. та ТОВ "БІЗПОЗИКА", останній надає відповідачу кредит в розмірі 60 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2 договору передбачено, що кредит надається позичальнику протягом 3 банківських днів з дня підписання цього договору. Кредит надається строком на 16 тижнів, де першим днем є дата списання коштів з рахунку кредитодавця.

Строк дії договору - з дати його підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 3 договору).

Згідно з п. 4 договору проценти за користування кредитом за цим договором є фіксованими та становлять 1,15873100 процентів за кожен день користування кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому договорі, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту.

Пунктом 5 договору встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом із урахуванням наступних умов: позичальник здійснює погашення заборгованості по кредиту шляхом сплати обов`язкових щотижневих платежів щотижня кожного понеділка, які він зобов`язаний здійснювати регулярно не пізніше дат, встановлених графіком платежів, що наведений у п. 6 цього договору (п. 5.1 договору); мінімальна сума обов`язкового щотижневого платежу для позичальника визначається графіком платежів, що наведений у п.6 цього договору, але у будь-якому разі не може бути менше 6900,00 грн. (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 7 договору у разі прострочення позичальником строків сплати обов`язкових платежів, визначених цим договором, кредитодавець може нарахувати штраф на суму прострочених загальних платежів у розмірі 5 процентів за кожний календарний день прострочення, включаючи день погашення, виходячи із наявної суми прострочених загальних платежів на початок календарного дня.

В п. 9 договору визначено, що цей договір про надання кредиту та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний документ (договір) та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього договору (з урахуванням Правил    надання коштів у кредит, текст яких розміщено на сайті кредитодавця у розділі "Публічна інформація").

Правилами про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" від 29.07.2019 (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) визначено загальні положення та терміни, що використовуються при укладанні договору про надання коштів у кредит (розділ 1), умови та загальний порядок укладення договорів з позичальниками (розділ 2), порядок нарахування та виплати процентів (розділ 3), порядок обліку договорів та інших документів, пов`язаних з наданням фінансових послуг (розділ 4), порядок зберігання договорів та інших документів, пов`язаних з наданням фінансових послуг (розділ 5), порядок доступу позичальників до документів та інформації, пов`язаної з наданням фінансових послуг товариством (розділ 6) та інші умови.

Згідно з п. 2.25 Правил у випадку прийняття рiшення про надання кредиту, товариство укладає з позичальником договір, який розмiщується в особистому кабiнетi позичальника. Позичальник пiдтверджує свою повну обiзнанiсть та згоду з yciмa iстотними умовами договору шляхом клiку на вiдповiднiй iнтерактивній кнопцi та введенням одноразового iдентифiкатору.

Відповідно до  п. 2.26 Правил товариство після погодження позичальником істотних умов договору надає кредит шляхом безготiвкового перерахування грошових коштiв на рахунок, вказаний позичальником, або шляхом отримання позичальником грошових коштiв готiвкою через касу банку чи небанківської фінансової установи, що є партнерами товариства.

Розділом 3 Правил визначається порядок нарахування та виплати процентів, зокрема: п. 3.1 - за користування кредитом позичальник сплачує товариству проценти вiд суми наданого кредиту, розмiр яких визначається договором. Розмiр процентних ставок за користування кредитом встановлюється самостійно товариством в залежностi вiд ризиковостi операцiї, наданого забезпечення, кон`юнктури на фінансовому ринку, строку користування та iнших факторiв; п. 3.2 - строк користування кредитом, а також проценти за користування ним, обчислюється і розраховується з моменту списання відповідної суми грошових коштів з поточного рахунку товариства на користь позичальника. Проценти нараховуються та обчислюються щоденно, починаючи з дня отримання кредиту та закінчуючи днем його повернення. Черговiсть погашення кредиту та плати за користування кредитом встановлюються товариством у договорi з урахуванням вимог чинного законодавства України; п. 3.3 - обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів, визначених договором; п. 3.4 - проценти за користування кредитом нараховуються з дня отримання фінансового кредиту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до дня фактичного повернення кредитних коштів; п. 3.5 - за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним позичальник повинен сплатити товариству штрафні санкції, передбачені договором; п. 3.8 - у випадку прострочення сплати заборгованості за договором, повернення фінансового кредиту та сплата процентів здійснюється в черговості, визначеній у договорі та відповідно до вимог чинного законодавства.

Заперечень щодо факту укладення вказаного вище договору від відповідача до суду не надходило.

На виконання умов кредитного договору 03.02.2020 ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА"  перераховано на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 60 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 17152 від 03.02.2020, анкетою клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи (https://my.bizpozyka.com/)) від 03.05.2024, згідно з якою номер банківського рахунку (банківської картки для перерахування коштів) ФОП Герасимчук К.М. зазначено як номер, на який позивачем було перераховано кредитні кошти.

Також, на виконання ухвали суду від 09.05.2024 АТ КБ  "Приватбанк"  надано інформацію про те, що вказаний картковий рахунок належить Герасимчук Катерині Миколаївні та виписку по вказаному рахунку за 03.02.2020, з якої вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 60 000,00 грн.

Відповідачем, в свою чергу здійснено часткову оплату на загальну суму 14 056,32 грн. наступним чином: 26.02.2020 через платіжний сервіс Platon Герасимчук К.М. було сплачено 4000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою № 649/04 від 22.04.2024 ТОВ "Платежі Онлайн" як технологічного оператора платіжних послуг; приватним виконавцем Крегул І.І. в рамках виконавчого провадження в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 075147-КВ1-002 під час виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 12.10.2020, який у подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2023 у справі № 757/38991/23-ц було визнано таким, що не підлягає виконанню, було перераховано 10 056,32 грн.

Вказані вище обставини  і стали підставою для звернення ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.
 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ч. 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.  207 Цивільного кодексу України  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

В  ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"  визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти 

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Матеріалами справи підтверджено факт укладення між позивачем та відповідачем договору про надання кредиту (електронна форма) від 03.02.2020 № 075147-КВ1-002 та його подальше виконання сторонами - отримання відповідачем кредитних коштів та часткове погашення кредиту останнім.

Як обґрунтовано встановлено судом, договір було укладено в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" і Правилами про надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА"  від 29.07.2019 (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (https://my.bizpozyka.com/).

Посилання відповідача, що позивачем не надано бухгалтерських документів, які свідчать про перерахування йому кредитних коштів є безпідставним, оскільки наведений факт, зокрема, підтверджується платіжним дорученням № 17152 від 03.02.2020, анкетою клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи (https://my.bizpozyka.com/)) від 03.05.2024, згідно з якою номер банківського рахунку (банківської картки для перерахування коштів) ФОП Герасимчук К.М. зазначено як номер, на який позивачем було перераховано кредитні кошти.

Також, на запит суду АТ КБ "Приватбанк" надано інформацію про те, що вказаний картковий рахунок належить Герасимчук Катерині Миколаївні та виписку по вказаному рахунку за 03.02.2020, з якої вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 60 000,00 грн.

Таким чином, укладаючи наведений договір, відповідач був обізнаний з усіма його умовами, доказів того, що такий договір було укладено внаслідок помилки або важких для відповідача обставин останнім не надано.

Зазначений договір є чинним, недійсним в установленому порядку судом не визнавався.

Посилання скаржника на невідповідність умов договору щодо встановлення процентів за користування кредитними коштів у занадто великому розмірі вимогам законодавства України, є безпідставним, умови договору відповідають ст.ст. 1048, 1049 ЦК України.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України  відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так само безпідставним є посилання відповідача на Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України  у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Разом з тим, спірний договір укладено відповідачем як фізичною особою - підприємцем, а відтак, вказана норма застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст. 44 ГК України одним з принципів підприємництва є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли своє підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про неналежне виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору в частині повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, а відтак, правомірним є задоволення позову.

Щодо доданої до апеляційної скарги копії звіту про здійснені відрахування та виплати, який датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто доказ, якого взагалі не існувало на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку  статті 269 ГПК  незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 від 16.12.2020 у справі №908/1908/19.

Враховуючи наведене, у колегії суддів відсутні правові підстави для прийняття зазначеного звіту.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої  статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно  зі статтею 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Герасимчук Катерини Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 01.08.2024 у справі №911/1175/24 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

          Повний текст постанови складено - 02.12.2024.  

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова