ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року 
м.Черкаси   

Справа № 711/4951/23		
Провадження № 22-ц/821/1759/24		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Карпенко О.В.
суддів            Гончар Н.І., Василенко Л.І. 
за участю секретаря    Мунтян К.С. 

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач:  Черкаська міська рада, ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:  ОСОБА_3 ,

розглянувши упорядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стойка Анатолія Юрійовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року(постановлену в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Токової С.Є.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5205, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, -

в с т а н о в и в :

27 липня 2023 року ОСОБА_1  звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом  до  Черкаської міської ради,  ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:  ОСОБА_3  про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5205, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі. 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року матеріали даної цивільної справи - передано для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.
29 серпня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
06 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Недосєка І.В. подав до суду клопотання про передачу справи за підсудністю, в якій просив суд визнати справу № 711/4951/23 непідсудною Соснівському районному суду м. Черкаси і матеріали справи передати для розгляду за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси, мотивуючи тим, що предметом спору є земельна ділянка загальною площею 0,043 га, розташована по АДРЕСА_1 , тобто розміщена на території, підсудній Придніпровському районному суду м. Черкаси, тому вважає, що у даному випадку, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України, справа має бути розглянута саме Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року клопотання задоволено.
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5205, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі - передано до розгляду за підсудністю до Придніпровського районного суду міста Черкаси.
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що з огляду на предмет, характер спірних правовідносин і суб`єктний склад сторін, відсутні підстави для застосування положень ст. ст. 26-29 ЦПК України при визначенні підсудності такого позову, а за правилами виключної підсудності (місцезнаходженням майна), передбаченими п. 1 ст. 30 ЦПК України, позов не підсудний Соснівському районному суду м. Черкаси, оскільки зареєстроване місцезнаходження майна є: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції Придніпровського районного суду м. Черкаси. 

В апеляційній скарзі, поданій 11 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Стойко А.Ю., вважаючи оскаржувану ухвалу суду такою, що постановлена із порушенням норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року, а справу направити для продовження розгляду до Соснівського районного суду м. Черкаси.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року, якою цивільну справу передано для розгляду за територіальною підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси учасниками справи не оскаржувалась, а тому є обов`язковою для виконання.
Вказує, що посилання суду, як на підставу для передачі справи, на ст. 378 ЦПК України є безпідставними, оскільки учасники справи мали право на оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року, однак своїм правом не скористалися.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 25 жовтня 2024 року, Черкаська міська рада заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, у зв`язку із чим просила в задоволенні апеляційної скарги -відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
В обгрунтування відзиву посилається на те, що судом в оскаржуваній ухвалі було достовірно встановлено та вказана обставина не оспорюється сторонами, що спір у даній справі виник щодо нерухомого майна, а саме земельної ділянки ОСОБА_2 , що знаходиться в АДРЕСА_1 та знаходиться на території Придніпровського району м. Черкаси, тому відноситься до підсудності Придніпровського районного суду м. Черкаси.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 31 жовтня 2024 року, представник ОСОБА_2 - адвоката Недосєка І.В., вважаючи оскаржувану ухвалу суду законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. З рештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків. 
Постановляючи ухвалу про передачу матеріалів даної справи на розгляд Придніпровського районного суду м. Черкаси, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна - земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером 7110136400:01:008:0266, площею 0,043 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на території Придніпровського району міста Черкаси та відноситься до підсудності Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Положеннями ст. 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.
За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Підсудність за вибором позивача визначена статтею 28 ЦПК України.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5205, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.
У позовній заяві позивач вказала адресу відповідача 1 - Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36, а відповідача 3 - Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131. 
Ухвалою  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року матеріали даної цивільної справи - передано для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси, при цьому, суд мотивував ухвалу тим, що зі змісту позову вбачається, що адреса юридичної особи відповідача Черкаської міської ради і відповідача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області знаходиться в Соснівському районі м. Черкаси, тому і розгляд справи підсудний Соснівському районному суду м. Черкаси.
Ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року учасниками справи в апеляційному порядку не оскаржувалась.
29 серпня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
06 лютого 2024 року через систему « Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Недосєка І.В. подав до суду клопотання про передачу справи за підсудністю.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року клопотання задоволено. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення y Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5205, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі передано до розгляду за підсудністю до Придніпровського районного суду міста Черкаси.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, тому позов пред`являється за місцезнаходженням майна.
Згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Правила виключної підсудності справ застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, тобто стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №638/1988/17).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року (справа №910/10647/18), виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватись як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року (справа №911/2390/18) міститься висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.
Виключна підсудність - це особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, договірної, альтернативної або підсудності пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
За вимогами частини 1 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову в даній справі є визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради від 02 жовтня 2019 року № 2-5205, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, тобто спір виник між сторонами з приводу  земельної ділянки  ОСОБА_2  зкадастровим номером 7110136400:01:008:0266, площею 0,043 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому для вирішення питання підсудності справи підлягає застосуванню норма частини 1 статті 30 ЦПК України про виключну підсудність даної справи за місцезнаходженням нерухомого майна. 
Попередній висновок Придніпровського районного суду м. Черкаси, зроблений в ухвалі від 31.07.2023 року, що в даному випадку підлягають застосуванню загальні правила підсудності за ч.1 ст. 27 ЦПК України - є помилковим.
В цьому випадку, звернувшись з даним позовом до Придніпровського районного суду м. Черкаси, ОСОБА_1 не порушила правил підсудності справи, встановлених частиною 1 статті 30 ЦПК України, проте, суд першої інстанції помилково визначив належність даної справи до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси.
Проте, згідно вимог ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.
Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (частина 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
У частині 2 статті 18 ЦПК України вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Враховуючи, що ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року про передачу справи до Соснівського районного суду м. Черкаси учасниками справи оскаржена не була, набрала законної сили та враховуючи вимоги закону про недопустимість спорів про підсудність, колегія суддів вважає, що підстави для подальшої передачі справи за пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України відсутні, оскільки цивільне процесуальне законодавство виключає таку можливість, навіть якщо справу передано до цього суду помилково.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду .
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Стойка Анатолія Юрійовича- задовольнити.
Ухвалу  Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 вересня 2024 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та окремому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 Л.І. Василенко

                Н.І. Гончар