Постанова
Іменем України
 
17 грудня 2024 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/19025/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,
за участю секретаря Марченка М. С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області
 
від 15 жовтня 2024 року 
 
в складі судді Ковбеля М. М.
 
у цивільній  справі №362/6056/17 Васильківського міськрайонного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до ОСОБА_2 
 
про поділ майна подружжя
 
                                            У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02 серпня 2008 року ОСОБА_1 перебуває із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, спір про розірвання шлюбу перебуває у провадженні Деснянського районного суду м. Києва.
Зазначав, що подружжям за рахунок спільних трудових та грошових затрат було набуте майно, яке є спільною сумісною власністю. За рахунок спільної праці та грошових коштів був відремонтований житловий будинок та його вартість істотно збільшилася, а грошові кошті на банківських депозитних рахунках ОСОБА_2 є результатом їх спільного набуття.
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
в порядку поділу майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості частини капітального ремонту житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , який є особистою приватною власністю другого з подружжя, в розмірі 198 103,66 грн,
в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в розмірі 3 564,41 євро, що еквівалентно за курсом НБ України станом на 05 жовтня 2018 року 114 928,33 грн, які розміщені в ПАТ «Альфа-Банк» та 5 904,75 євро, що еквівалентно за курсом НБ України станом на 05 жовтня 2018 року 191 355,09 грн, що розміщені в АТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від                 26 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2018 року у частині вимог про поділ грошових вкладів скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в розмірі 3 564,41 євро, які розміщені на рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Альфа-Банк». 
У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в розмірі 5 904,75 Євро, що розміщені на рахунку НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк». 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини капітального ремонту житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 у розмірі 198 103,66 грн скасовано та в цій частині передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від                    15 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації вартості частини капітального ремонту житлового будинку.        
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції від 15.10.2024 позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що долучені до позовної заяви докази: квитанції, накладні, фіскальні чеки та акти не підтверджують факт понесення позивачем особистих грошових коштів на ремонт спірного нерухомого майна, а також не навів правового обґрунтування не врахування цих доказів.
Суд першої інстанції не виконав вказівок Верховного Суду під час повторного розгляду справи.
Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що саме відповідач ОСОБА_2 ухилилася від дій необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи, а саме не надала запитувані експертом документи та не забезпечила доступу до будинку, що відповідно унеможливило проведення експертизи та надання висновку експерта. Додав, що про умисне ухилення відповідачки від проведення експертизи свідчить й те, що остання надала до суду висновок експерта від 08.02.2020, в якому відсутні відповіді на питання, які були постановлені судом при призначенні будівельно-технічної експертизи.
Також вказував, що під час розгляду справи відповідачка так і не повідомила суд про відчуження нею спірного будинку.
Вважав, що суд поверхнево розглянув справу та як наслідок залишив поза увагою, що відповідачка діяла недобросовісно, оскільки ухилилася від участі в будівельно-технічній експертизі, що є підставою для застосування статті 109 ЦПК України.
За наведених обставин просив рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2024 скасувати та задовольнити позовні вимоги про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини капітального ремонту будинку у розмірі 198 103,66 грн.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції просила залишити без змін.
 
Представник позивача - Басараб Н. В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Представник відповідача - Нікіпелова К. Є. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, наведених у відзиві.
 
Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини капітального ремонту будинку у розмірі          198 103,66 грн, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості таких позовних вимог.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
 
З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2008 року, ОСОБА_2 прийняла у спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною площею 175,4 кв.м., житловою площею 87,5 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,199 га, на який розташований будинок.
02 серпня 2011 року сторони уклали шлюб, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року розірвано.
Також з матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2017 року    на підставі Договору дарування житлового будинку ОСОБА_2 відчужила належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (том 4, а. с. 32-35). 
Даний договір дарування від 05.12.2017 ОСОБА_2 подала до суду разом з відзивом на позовну заяву, до якого долучила докази надсилання відзиву з доданими матеріалами позивачу ОСОБА_1 листом з описом вкладення (том 4, а. с. 44).
У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка не повідомляла про відчуження нею будинку.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою за рахунок їх спільних трудових та грошових затрат будинок АДРЕСА_1 істотно збільшився у своїй вартості внаслідок повного капітального ремонту та переобладнання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 у справі №214/6174/15-ц зазначила: "В постанові Верховного Суду України від 08.11.2017 у справі №6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. 
Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. 
Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю".
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказівок Верховного Суду ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2021 за клопотанням позивача призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання щодо того чи проводилися будівельні роботи в будинку, яка вартість станом на дату проведення експертного дослідження ремонтно-будівельних робіт, яка ринкова вартість будинку до та після проведення реконструкції (том 4,                а. с. 108-109).
29 березня 2023 року експертом надіслано повідомлення №14213/21-42 про неможливість надання висновку у даній справі (том 4, а. с. 114-116). У даному повідомленні зазначено, що в призначений час доступу до об'єкта дослідження експерту забезпечено не було та у встановлений термін витребувані додаткові документи та вихідні дані, необхідні для проведення судової будівельно-технічної експертизи, згідно клопотань експерта, на дослідження в достатньо необхідному обсязі для проведення експертизи надано не було.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка ухилилася від участі в експертизі колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи 09 липня 2021 року ОСОБА_2 подала до суду відповідь на клопотання судового експерта, в якій повідомила, що в неї відсутні документи та матеріали, витребувані експертом (том 4,                              а. с. 125-128). Також ОСОБА_2 повідомила, що проект, ескізний проект та будівельний паспорт на реконструкцію житлового будинку не замовлялися та не складалися; ДАБІ про початок та кінець будівельних робіт з реконструкції житлового будинку не повідомлялось; сертифікат вводу об'єкта реконструкції до експлуатації не отримувався; ремонтні роботи проводилися у господарський спосіб без залучення ліцензованих будівельних організацій. Крім цього, додала, що з 05.12.2017 власником будинку є     ОСОБА_4 , а всі наявні в неї документи щодо будинку були долучені нею до матеріалів справи разом із заявами по суті справи.
Таким чином, оскільки на момент витребування експертом у сторін додаткових матеріалів для проведення експертизи (з травня 2021 року) об'єкт дослідження - будинок АДРЕСА_1 з грудня 2017 року не належав на праві власності ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги про те, що остання ухилилася від необхідних дій для проведення експертизи і суд повинен був застосувати положення статті 109 ЦПК України колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Позивач  не заявляв в суді першої інстанції клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи нового власника будинку. Такого клопотання не заявлялося і в суді апеляційної інстанції. також позивачем не заявлялося в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення експертизи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надав належних та допустимих доказів понесення ним витрат на придбання будівельних матеріалів для здійснення ремонту в будинку та його реконструкції, як зазначено в позовній заяві.
Так, долучена позивачем до позовної заяви власноруч складена калькуляція по проведенню ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку АДРЕСА_1 , разом з відповідними квитанціями, накладними та фіскальними чеками не можуть бути належними та допустимими доказами, у розумінні положень ст. 77, 78 ЦПК, підтвердженням факту понесення ОСОБА_1 особистих грошових коштів та саме на ремонт спірного нерухомого майна.
Крім того, надані позивачем документи є сканкопіями, що в силу вимог статті 95 ЦПК України є неналежними доказами, оскільки не мають ознак автентичності, а оригіналів цих доказів не надано суду, в тому числі і для огляду.
Так, долучені позивачем до позовної заяви докази (том 1, а. с. 31-116) справи у вигляді роздруківки сканкопій (внизу напис «Scanned by CamScanner», шо є додатком у мобільному телефоні). А відтак надані роздруківки не є оригіналами доказів або письмовими доказами, а є лише копією електронних доказів. Належних електронних доказів, засвідчених електронним цифровим підписом позивача або його представника матеріали справи не містять. Наявність електронного підпису є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки такий документ не захищений від внесення правок і викривлення, про що вказував неодноразово Верховний Суд в своїх постановах.
При цьому, в матеріалах справи відсутні договори підряду, акти прийому-передачі саме робіт, платіжні доручення, які б підтвердили саме виконання робіт чи їх фінансування зі сторони позивача. 
Надані позивачем комерційні пропозиції не є підтвердженням замовлення, оскільки є лише офертою, яка могла бути прийнятою сторонами або ні. Комерційні пропозиції не підтверджують реальне виконання робіт, а лише свідчать про наміри провести ремонт.
 
Долучений договір у п. 3.4. передбачає порядок проведення розрахунків, які здійснюються та підтверджуються актом виконаних робіт. Проте, жодного акту, що б підтверджував виконання даного договору у матеріалах справи не міститься. А рукописні написи на копії цього договору, що складений у друкованій формі, не заслуговують на увагу, оскільки не мають жодної юридичної сили.  Квитанції та чеки без дати та ідентифікації продавця не є підтвердженням цільового використання коштів на ремонт будинку.
 
Також документ подібний до розписки про прийняття коштів не має обов`язкових реквізитів, а саме: назва документа - слово «Розписка»; відсутнє дата та місце складання розписки; інформація про сторони - відсутні дані паспорта або іншого документа, що підтверджує особу, яка отримує гроші (одержувач), а також ПІБ особи, яка передає гроші (платник), а також дані паспорта; відсутня чітка сума отриманих коштів - у цифрах і словами, щоб уникнути неоднозначності; відсутнє призначення платежу - конкретний опис робіт чи послуг, за які передаються кошти; відсутні форма та спосіб розрахунку - не вказано чи сума передана готівкою або перерахована на рахунок, тощо.
 
Верховний Суд в постанові від 12.03.2020 року у справі № 755/18084/18 зазначив, що документи, які не мають реквізитів, підписів або дат, не можуть бути визнані належними доказами.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не надання позивачем належних та допустимих доказів підтвердження факту понесення ним особистих грошових коштів саме на ремонт будинку АДРЕСА_1 .
 
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини капітального ремонту будинку ухвалено з урахуванням всіх обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України 
                                    П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від                      15 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині - залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.
 
Головуючий                                                                                    О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                   О. В. Желепа
 
                                                                                                   О. В. Немировська