ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 листопада 2024 року           справа №200/4999/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року (повне судове рішення складено 26 серпня 2024 року) у справі № 200/4999/24 (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:
1) рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 053130012775 від 02 липня 2024 року про відмову у призначені ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VІ (Список № 1) визнати протиправним та скасувати; 
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 ст. 114 Закону № 1058-VІ (Список № 1) від 25 червня 2024 року із зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року на посаді «електрослюсаря підземного» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля», з 01 липня 1991 року по 15 липня 1995 року на посаді «електрослюсаря підземного» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля», періоду служби в армії з 25 червня 1989 року по 23 травня 1991 року, та періоду навчання з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року.
В обґрунтування позовних вимог представник зазначав, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 053130012775 від 02.07.2024 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку із недостатністю пільгового стажу. 
Позивач не згоден із цим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом. 

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02 липня 2024 року № 053130012775 про відмову у призначені ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 ст. 114 Закону № 1058-VІ (Список № 1). 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 ст. 114 Закону № 1058-VІ (Список № 1) від 25 червня 2024 року із зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року на посаді «електрослюсаря підземного» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля», з 01 липня 1991 року по 15 липня 1995 року на посаді «електрослюсаря підземного» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля» та періоду служби в армії з 25 червня 1989 року по 23 травня 1991 року.
У іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача вважав помилковими висновки суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області при повторному розгляді заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 частини 2 ст. 114 Закону № 1058-VІ» (Список № 1) від 25 червня 2024 року зарахувати до пільгового підземного стажу роботи за Списком №1 періоду навчання з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року у Донецькому технікумі промислової автоматики за спеціальністю гірничого техніка-електромеханіка до пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Представник позивача просив скасувати рішення місцевого суду в частині відмови в позові, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі посилався на наступне.
Згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 37 років 03 місяці 24 дні; пільговий стаж відсутній, оскільки довідки, видані Красногвардійською дирекцією по ліквідації шахт, № 206 від 21.09.2001 і № 162 від 15.08.2001 не відповідають вимогам форми додатку 5 Порядку № 637. 
У зв`язку з тим, що у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про умови праці, а саме про зайнятість в шкідливих та важких умовах праці повний робочий день, тому для підтвердження спеціального стажу необхідна уточнююча довідка підприємства.
Відповідач наголошує, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є наявність у відповідному списку виробництв, робіт, професій і посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, професії (посади), яку обіймає (обіймав) працівник, виробництв, на якому працює (працював), та роботи, яку виконує (виконував); зайнятість на вказаних роботах протягом повного робочого дня, а також підтвердження шкідливих умов праці працівників за результатами атестації робочих місць, а до 21.08.1992 – підтвердження документами відповідних умов праці. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на таку пенсію.
Судом першої інстанції не враховано, що оскільки надані довідки взагалі виконані не за встановленою формою, тому вони не можуть вважатися документами, які можуть бути підставою для підтвердження пільгового стажу позивачу, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства, врахувати їх для призначення пенсії немає законних підстав.
Також на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення здійснюється в суворій відповідності зі списками на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами та їх правонаступниками на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі відповідача, залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника позивача задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 .
25 червня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління до Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком пільгових згідно Закону № 1058-VІ.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_2 .
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20 липня 2024 року № 2053130012775 ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком (на пільгових умовах за Списком № 1) відповідно до статті 114 Закону № 1058-VІ, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового пільгового стажу.
Як вбачається зі спірного рішення, страховий стаж ОСОБА_2 становить: 37 років 3 місяці 24 дні. Пільговий стаж роботи у ОСОБА_2 – відсутній.
Відповідачем до пільгового стажу позивача не враховано періоди роботи ОСОБА_2 з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року на посаді «електрослюсаря підземного» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля», з 01 липня 1991 року по 15 липня 1995 року на посаді «електрослюсаря підземного» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля», оскільки довідки № 206 від 21.09.2001 та № 162 від 15.08.2001 не відповідають вимогам форми додатку 5 до п. 20 Порядку № 637.
Крім того, до пільгового стажу позивача не зараховано період його навчання з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року, оскільки технікум не відноситься до закладів професійно-технічної освіти, та період служби в армії з 25 червня 1989 року по 23 травня 1991 року, оскільки на момент призову на строкову військову службу, особа не навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, не працювала за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Отже, спірним питаннями даної справи є законність відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії на пільгових умовах та правильність обрахуванням його пільгового стажу.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ) та Законом № 1058-ІV.
Закон № 1788-ХІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року в справі № І-р/2020) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 розд. ХІV Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, або за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають особи, визначені наступними абзацами п. 1 ч. 2 ст. 114 вказаного Закону.
Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 1 - на підставі п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV є досягнення особою відповідного пенсійного віку, зайнятість особи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, які затверджені Кабінетом Міністрів України, така зайнятість повний робочий день, наявність атестації робочих місць та наявність відповідного страхового стажу, в тому числі на зазначених роботах.
Орган Пенсійного фонду України не заперечує, що посади, які займав позивач протягом спірних періодів, належать до відповідного списку №1.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п.1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст. 101 Закону 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Орган Пенсійного фонду України, відмовляючи в призначенні пенсії, виходив з відсутності у позивача на час звернення необхідного пільгового стажу роботи через не зарахування оскарженим рішенням до пільгового стажу відповідних спірних періодів.
Щодо не зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи позивача суд зазначає наступне.
Як вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року працював «електрослюсарем 3р. підземним з повним робочим днем в шахті» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля» (записи трудової книжки №№ НОМЕР_4 , 7); з 01 липня 1991 року по 17 липня 1995 року «електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля» (записи трудової книжки №№ 9,10).
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, яка діяла на час видачі спірних довідок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Також п. 20 Порядку передбачені відомості, які додатково наводяться в довідці стосовно: трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів); жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах); жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну.
З самої назви та безпосередньо з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Записи, що містяться в трудовій книжці про роботу позивача у вказані періоди, не свідчать про зайнятість позивача повний робочий день, зайнятість на підземних роботах, що потребувало надання уточнюючої довідки.
Позивачем надані також довідки, якими підтверджується (уточнюється) пільговий характер роботи позивача в спірні періоди, а саме: відповідно до довідки № 162 від 15.08.2001, відповідно до якої ОСОБА_2 з 01.07.1991 по 15.07.1995 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті на дільниці ЕМС по даним спуску-підйому. Сп.1 розд.1, підрозділ 1, код 1010100а.
Відповідно до довідки № 206 від 21 вересня 2001 року, яка видана Красногвардійською дирекцією по ліквідації шахт, підтверджується факт роботи ОСОБА_2 повний робочий день в шахті в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля» з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року на посаді «електрослюсаря підземного».
Зазначені довідки містять дату та номер довідки; дані особи, щодо якої вона видана; в ній зазначені періоди стажу, коли позивач працювала повний робочий день у шкідливих та важких умовах праці, код посади за списком № 1 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.
Довідка містять відповідну інформацію, про яку йдеться у вказаному нормативно-правовому акті, підписи осіб, які уповноважені на підписання довідок, штампи та печатки підприємств, які їх видали.
Довідки уточнюють пільговий характер роботи позивача згідно із записами в трудовій книжці, кореспондується з Індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).
Щодо посилань відповідача на недоліки даних про атестацію робочого місця позивача, то не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 в справі № 520/15025/16-а.
Отже, орган Пенсійного фонду України спірним рішенням неправомірно не зарахував до пільгового стажу періоди роботи позивача електрослюсарем підземним з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року та з 01 липня 1991 року по 15 липня 1995 року в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля».

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду його служби в армії з 25 червня 1989 року по 23 травня 1991 року, суд зазначає наступне.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
На період проходження позивачем військової служби діяло «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.
Пунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.
При призначені на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л», дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.
Як вбачається із записів Військового квитка НОМЕР_5 , ОСОБА_2 дійсно в період з 25 червня 1989 року по 23 травня 1991 року проходив службу у радянській армії.
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, його 19 червня 1989 року було звільнено з посади «електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті» в шахті «Красногвардійська» Виробничого об`єднання «Макіїввугілля» у зв`язку із призовом до радянської армії (запис № 7).
З 25 червня 1989 року по 23 травня 1991 року – служба в рядах радянської армії (запис № 8).
01 липня 1991 року прийнятий електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті (запис № 9).
Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що до і після періоду військової служби він працював за професіями, що передбачені Списком № 1.
Отже, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що період з 25.06.1989 по 23.05.1991 служби в Радянській армії відповідач має зарахувати до пільгового стажу позивача при повторному розгляді його заяви.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання у Донецькому технікумі промислової автоматики в період з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року навчався у Донецькому технікумі промислової автоматики за спеціальністю гірничого техніка-електромеханіка (диплом МТ № 695077 від 22 травня 1989 року).
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Статтею 18 Закону України «Про професійно-технічну освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Отже, на професійне навчання в технікумах поширюються положення ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту».
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, які викладені в постанові від 04 березня 2020 року в справі № 367/945/17.
Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Як вже зазначалося вище, статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій повинен здійснюватися відповідно до Порядку № 637.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача не містить записів про навчання з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року у Донецькому технікумі промислової автоматики за спеціальністю гірничого техніка-електромеханіка.
Аналізуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу часу навчання у навчальному закладі, проте, вказаний стаж повинен бути підтверджений належними документами, перелік яких визначений Порядком № 637.
З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку, що із наданих позивачем до суду та до заяви про призначення пенсії трудової книжки та диплому неможливо встановити тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки та встановити дату початку та закінчення етапів навчальних періодів, отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Позивач, в порушення Порядку № 637, не надав ані до суду, ані до пенсійного органу для встановлення трудового стажу документів, виданих за місцем навчання або виданих архівними установами або документального підтвердження неможливості подачі цих документів.
В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення позивачем будь-яких дій, спрямованих на отримання уточнюючої довідки для підтвердження періоду навчання.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період його навчання у Донецькому технікумі промислової автоматики в період з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
Спірний період включений відповідачем до загального страхового стажу згідно розрахунку Форма РС-право.
Спір виник з приводу того, що відповідач не зарахував наступний період його роботи до Списку №1, тому і період навчання не включив до пільгового стажу.
Оскільки відповідач не заперечував факту навчання з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року, а судом першої інстанції визнано право на зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 05 червня 1989 року по 19 червня 1989 року (перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців), період навчання також слід зарахувати до пільгового стажу за Списком №1.
Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, як і апеляційна скарга представника позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – частковому скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.  
В даному випадку це: 3024 грн * 0,4 * 0,8 = 968,96 грн. 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
В даному випадку це: 968,96 * 150% = 1453,44 грн.
За подання до суду позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в сумі 969,00 грн, а за подання апеляційної скарги - 1454,00 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судовий збір у межах сум, передбачених законодавством.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України,           
                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 200/4999/24 – скасувати частково.
Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю, внаслідок чого в резолютивній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 200/4999/24:
- в абзаці першому слово «частково» замінити словом «повністю»;
- абзац третій доповнити словами і цифрами «та періоду навчання з 01 вересня 1985 року по 22 травня 1989 року»;
- в абзаці п`ятому слова і цифри «у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп» замінити словами і цифрами «у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп».
- абзац четвертий виключити.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 200/4999/24 – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (юридична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, 2б, код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 коп.
Повне судове рішення – 14 листопада 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко
                                                                                          А. А. Блохін
                                                                                          Т. Г. Гаврищук