ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року	Львів	Справа № 380/13837/24 пров. № А/857/22314/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів - Обрізка І.М., ШинкарТ.І.,
за участю секретаря судового засідання –Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року ( головуючий суддя Клименко О.М., м. Львів ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 травня 2024 року ВП № 74978164; зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження № 74978164.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року позов задоволено.
Не погодившись з таким рішенням, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції розглянув справу, не повідомивши третю особу про її розгляд, а також не направив копію оскаржуваного рішення. Про розгляд справи і про оскаржуване рішення Головне управління дізналось при отриманні з виконавчої служби постанови про відновлення виконавчого провадження. 
Вказує також, що Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області на виконання виконавчого листа № 380/16128/23, виданого Львівським окружним адміністративним судом 23.04.2024, повторно розглянуло декларацію від 04.05.2023 про відмову від громадянства російської федерації ОСОБА_1 та прийняло відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, про яке було повідомлено стягувача листом від 08.04.2024 за №4601.05-5278/46.1- 24. Вважає, що головний державний виконавець правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №74978164 від 24.05.2024.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, зокрема, що у відповідача були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 74978164 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідач згідно з покладеними на нього обов`язками та наданими йому повноваженнями у належний спосіб не перевірив фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року № 380/16128/23.
Під час апеляційного розгляду представник третьої особи в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу.
Позивач та її представник у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином  повідомлений про його дату, час та місце.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 380/16128/23, позов ОСОБА_1 до   Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, оформлену листом від 08 травня 2023 року; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути декларацію про відмову від громадянства російської федерації ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
23 квітня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 380/16128/23 про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути декларацію про відмову від громадянства російської федерації ОСОБА_1 , та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Вказаний виконавчий лист пред`явлений до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
14 травня 2024 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 74978164 з примусового виконання виконавчого листа від 23 квітня 2024 року № 380/16128/23, а також в цей же день виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.
22 травня 2024 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою від 22 травня 2024 року № 4601.08-7462/46.1-24 про закінчення виконавчого провадження, в якій вказало, що фактично та в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження виконало рішення суду від 09.11.2023 у справі № 380/16218/23,  розглянуло декларацію ОСОБА_1 від 04 травня 2023 року про відмову від іноземного громадянства з урахуванням правової оцінки, наданої судом, про що повідомлено стягувачу листом від 08 квітня 2024 року № 4601.05-5278/46.1-24. Відтак, просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 74978164.
24 травня 2024 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарабан О.О. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 74978164, зі змісту якої вбаачається наступне:
“Листом від 22.05.2024 за № 4601.08-7462/46.1-24 боржником повідомлено, що на виконання рішення суду в справі № 380/16128/23 від 09.11.2023 Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянуто декларацію від 04.05.2023 про відмову від громадянства російської федерації ОСОБА_1 , та прийнято рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Про прийняте рішення повідомлено стягувача ОСОБА_1 листом від 08.04.2024 за № 4601.05-5278/46.1-24.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду у справі № 380/16128/23 від 09.11.2023 виконано боржником добровільно до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом”.
Державний виконавець, враховуючи наведене, керуючись вимогами п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України “Про виконавче провадження”, 24.05.2024 постановила виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 23 квітня 2024 року № 380/16128/23 закінчити. 
Цю постанову стягувач 04 червня 2024 року оскаржила до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Листом від 13 червня 2024 року № 14293/В-4 начальник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив про те, що правові підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 травня 2024 року № 74978164 відсутні.
Не погоджуючись з цією постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець, з урахуванням наданих йому цим Законом повноважень, зобов`язаний був перевірити наявність фактичного виконання боржником у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а саме, з`ясувати чи відбувся повторний розгляд боржником декларації про відмову від громадянства російської федерації ОСОБА_1 та чи прийняте відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом, чого державним виконавцем зроблено не було.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, разом з тим, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Апелянт в апеляційній скарзі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, перш за все, наголошує, що розгляд справи суд першої інстанції здійснив  за відсутності третьої особи, яка не була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини першої  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства ((пункт 3) частини третьої  статті 2 КАС України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша  статті 11 КАС України).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга  статті 194 КАС України).
З 15 грудня 2017 року у  КАС України  законодавець встановив обов`язок суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення про судовий розгляд особи, яка подала апеляційну скаргу.
Так, пунктом 3 частини третьої  статті 317 КАС України  передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Аналізуючи наведені норми, слід зробити висновок, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) адміністративного    судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів)    адміністративного судочинства.
Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що Львівським окружним адміністративним судом ухвалою про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 29 липня 2024 року постановлено здійснювати спрощене провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами і залучено Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, зазначена ухвала, як і матеріали позовної заяви, Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області судом першої інстанції не направлялись.
У матеріалах справи також відсутні відомості щодо надсилання Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області копії оскаржуваного рішення.
Враховуючи встановлення апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також те, що апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, колегія суддів вважає, що наведене є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення по суті спору.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарабан О.О. від 24 травня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 74978164.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-УІІІ (далі - Закон №1404-УІІІ) передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-УІП виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина 4  ст.19 Закону №1404-VIII  зобов`язує сторони виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8  ст.19 Закону №1404-VIII).
Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона винесена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження”.
Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як встановлено зі змісту оскаржуваної постанови, підставою її винесення зазначено, що листом від 22.05.2024 за № 4601.08-7462/46.1-24 боржником повідомлено, що на виконання рішення суду в справі № 380/16128/23 від 09.11.2023 Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянуто декларацію від 04.05.2023 про відмову від громадянства російської федерації ОСОБА_1 , та прийнято рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Про прийняте рішення повідомлено стягувача ОСОБА_1 листом від 08.04.2024 за № 4601.05-5278/46.1-24.
Тобто, державний виконавець прийшов до висновку про фактичне і в повному обсязі виконання рішення суду виключно зі змісту листа Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 22 травня 2024 року за № 4601.08-7462/46.1-24, який за своєю суттю є заявою про закінчення виконавчого провадження.
Колегія суддів висновує, що у відповідача були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 74978164 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державний виконавець згідно з покладеними на нього обов`язками та наданими йому повноваженнями у належний спосіб не перевірив фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року № 380/16128/23, рішення про закінчення виконавчого провадження винесене формально.
На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку про протиправність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та про її скасування.
Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження є похідними від вимоги про визнання протиправною постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки після її скасування виконавче провадження є відновленим, тому позов підлягає частковому задоволенню.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що відповідно до п.3 ч.3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, то рішення слід скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до  ст. 139 КАС України  не здійснюється.
Керуючись статтями 272, 287, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 380/13837/24 скасувати.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тарабан Олени Олександрівни від 24 травня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 74978164.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року