КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
15 жовтня 2024 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/8535/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
Суддів: Желепи О. В., Мазурик О. Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва у складі судді Арапіної Н. Є.
від 22 січня 2024 року
у цивільній справі № 755/4475/23 Дніпровського районного суду м. Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох процентів річних,
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2023 року ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» звернулось в суд із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , управителем якого є ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» відповідно до договору про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом від 26 серпня 2010 року, укладеного з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Раїси Окіпної, 18» (далі - ОСББ «Раїси Окіпної, 18»). Відповідно до вказаного договору позивач також є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому комплексі згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». 
Вказував, що відповідач, як власник житлового приміщення у комплексі, отримує від позивача послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Однак, починаючи з липня 2022 року відповідач належним чином не оплачувала спожиті послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим, станом на 25 березня 2023 року, за нею рахується заборгованість у загальному розмірі  23 469 грн 30 коп., з яких: 22 199 грн 20 коп.- послуги обслуговування будинку та прибудинкової території, 1069 грн 16 коп. - індекс інфляції, 200 грн 94 коп. - 3 % річних, від погашення якої вона умисно ухиляється.
Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути зазначену вище суму заборгованості.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року позов задоволено частково. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01 липня 2022 року по 28 лютого 2023 року станом на 25 березня 2023 року у розмірі 22 199 грн 20 коп. 
В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального й неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати. Вказує, що позивачу було відомо про її місце проживання та реєстрації, оскільки у відзиві на позовну заяву у справі № 755/5329/21 нею було зауважено, що її місцем реєстрації та проживання є адреса: АДРЕСА_2 . Жодна особа не проживає та не може проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки ремонтні роботи з моменту здачі будинку в експлуатацію так і не проводились у цій квартирі, а посилання позивача на те, що йому достеменно відомо, що відповідач проживає за вказаною адресою є таким, що не відповідає дійсності.
Щодо споживання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, відповідач звертає увагу, що до матеріалів справи не долучено документів, які підтверджують факт надання послуг. Між сторонами не укладалось жодних договорів щодо надання комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкових територій. Вважає, що висновок суду про те, що комунальні послуги повинні вчасно оплачувати всі співвласники приміщень будинку не спростовує той факт, що споживачі мають оплачувати саме отримані комунальні послуги. Стверджує, що не користувалася переліком послуг, що включені до структури тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкової території, на які посилається позивач, зокрема, вивезення побутових відходів, користування ліфтами, користування системами диспетчеризації. До матеріалів справи не надано жодних доказів, що у будинку за адресою: АДРЕСА_4 , безперервно надаються послуги щодо утримання будинку та прибудинкових територій.
Вважає, що позивачем не доведено надсилання (вручення) їй рахунків на сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням їх виду та вартості, а відповідно й отримання нею відповідних рахунків. Крім того, рахунки і заборгованість за утримання будинків та прибудинкових територій в її особистому кабінеті «ЦКС» відсутні. При цьому, суд у своєму рішенні посилається на розрахунок послуг, виконаний у вигляді таблиці Excel, який не може бути належним доказом заявлених позивачем до стягнення сум, оскільки не підтверджує фактично надані послуги.
Позивач для обґрунтування вартості послуг надав копії розпоряджень Київської міської державної адміністрації № 936 від 01 червня 2018 року та № 982 від 11 жовтня 2016 року. Тариф вказаний у вищезгаданих рішеннях нараховуються за метр квадратний приміщення (квартири), однак ані в довідці про суму заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2022 року по квартирі АДРЕСА_5 , ані в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2022 року не міститься жодних даних про розмір (фактичну квадратуру) квартири.
Вважає, що судом першої інстанції не перевірено чим підтверджується (обґрунтовується) сума у розмірі 2 774,90 грн на місяць. У матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки та пояснення, що обґрунтовували такий розрахунок, а також матеріали справи не містять жодних даних про площу квартири, хоча структура затверджених тарифів визначається за 1 кв. м загальної площі на місяць.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 22 січня  2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, доказом чого є звіти про доставку на електронну пошту відповідача ОСОБА_1 та  поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу копії ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд встановлено, що за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2022 року відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 29 березня 2011 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17, 18).
26 серпня 2010 року між ОСББ «Раїси Окіпної, 18» та ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» був укладений договір про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом (з відкладною обставиною), за умовами якого позивач, як управитель, за плату надає послуги з утримання на балансі житлового комплексу по АДРЕСА_4 та управління неподільним та загальним майном житлового комплексу, забезпечує належну його експлуатацію, надаючи споживачам житлово-комунальні послуги відповідної якості тощо. Управитель має право отримувати плату від споживачів будинку за надані житлово-комунальні послуги (а.с. 6-10).
Згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 жовтня 2016 року № 982 внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 вересня 2014 року № 1078 (а.с. 11-13).
Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 червня 2018 року № 936 внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 вересня 2014 року № 1078 (а.с. 14-16).
Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 25 березня 2023 року і яка складається із: заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01 липня 2022 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 22 199,20 грн, інфляційних втрат за період з 01 липня 2022 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 1 069,16 грн та трьох процентів річних за період з 01 липня 2022 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 200,94 грн.
Задовольняючи позов частині стягнення заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник квартири, не здійснювала оплату наданих позивачем послуг відповідно до вимог закону, а тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заявленої суми заборгованості.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив із обмежень встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з дотриманням умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст.901 ЦК України положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать житлові послуги, що включають забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; а також комунальні послуги, що включають послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
В оцінці аргументів відповідача про те, що між сторонами не було укладено окремого договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, колегія суддів враховує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі в якому створено чи не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про оплату послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» у встановленому законом порядку послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачу надаються, у зв`язку з цим воно несло витрати, а тому остання повинна також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник житлового приміщення.
Встановивши, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 , як власнику квартири у житловому комплексі, надавалися житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачка зобов`язана їх оплачувати, оскільки фактично користувалася ними, як співвласник багатоквартирного житлового будинку.
Як встановлено судом, й доказів на спростування чого відповідач ОСОБА_1 не надала, остання не належним чином виконувала покладені на неї зобов`язання, своєчасно та в нарахованому розмірі не оплачувала спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого за період з 01 липня 2022 року по 28 лютого 2023 року  у неї виникла заборгованість, розмір якої становить 22 199 грн 20 коп. 
Не проживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та/або факт відсутності її реєстрації у цьому помешканні не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати послуг, які забезпечують утримання майна.
Отже, враховуючи, що  ОСОБА_1  є власником квартири  АДРЕСА_1  і за вказаною адресою надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території їх виконавцем (управителем) - ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», в тому числі й відповідачу, проте оплата цих послуг не була забезпечена споживачем у встановлений строк та у розмірі спожитої послуги залежно від площі квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги.
Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» є неналежним виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, адже відповідачем не надано належних та достовірних доказів того, що за спірний період послуги з утримання будинку та прибудинкової території надавалися іншим виконавцем, а не позивачем, як і доказів того що відповідні послуги відповідачем сплачувались іншій особі - надавачу послуг.
Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що тариф за послуги нараховуються за квадратний метр приміщення (квартири), однак ані в довідці про суму заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2022 року по квартирі АДРЕСА_5 , ані в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2022 року не міститься жодних даних про розмір (фактичну квадратуру) квартири.
Разом з тим, ОСОБА_1 , будучи з березня 2011 року власником квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, маючи всі необхідні правовстановлюючі і технічні документи на це житлове приміщення, не надала їх суду на спростування правильності нарахованих позивачем сум щомісячної плати за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за спірний період, тому колегія суддів оцінює такі посилання апеляційної скарги критично.
На підтвердження заявленого розміру боргу позивач надав розрахунок заборгованості по оплаті наданих послуг за період з 01 липня 2022 року по 28 лютого 2022 року по квартирі АДРЕСА_1 станом на 25 березня 2023 року, при дослідженні якого вбачається порядок та методика нарахування щомісячної плати за надані послуги з обслуговування житлового будинку та прибудинкової території.
Вказаний розрахунок, який складений начальником планово-розрахункового відділу та затверджений директором ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», а також засвідчений печаткою товариства, відповідачем не спростований, і сумнівів у колегії суддів не викликає.
Відповідач від наданих послуг у встановленому законом порядку не відмовлялася, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, суду не представлено.
За таких обставин, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач допустила невиконання вимог закону щодо належної оплати вартості послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за надані та спожиті житлово-комунальні послуги.
Інші доводи апеляційної скарги фактично ґрунтуються лише на незгоді відповідача із необхідністю сплати вартості спожитих нею житлово-комунальних послуг, як власником квартири у багатоквартирному будинку, за встановленими тарифами, і перекладанні обв`язку доказування у справі виключно на позивача. 
Такі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування  судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Судді:                                                                                                                      Є. П. Євграфова
 
                                                                                                                                 О. В. Желепа 
 
                                                                                                                                 О. Ф. Мазурик