УХВАЛА
 
16 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 607/13685/24
провадження № 61-15611 ск 24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Щербак Юлією Василівною, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       В червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом.
 
2.       Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалою від 21 червня 2024 року відкрив провадження у справі.
 
3.       В липні 2024 року ОСОБА_2 повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належне ОСОБА_1 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. куб, дата реєстрації 09 вересня 2022 року. 
 
4.       Заява ОСОБА_2 мотивована тим, що враховуючи значну суму позову, а також матеріальний стан відповідача, існує реальна можливість відчуження та/або приховання майна відповідачем. Невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заявник також зазначив, що 15 липня 2024 року на сайті «Рієлтор» він виявив оголошення про продаж квартири на АДРЕСА_2 , яка за описом та площею відповідає квартирі, що належить боржнику ОСОБА_1 . Зателефонувавши по даному оголошенню він переконався, що на продаж виставлено саме квартиру відповідача.
 
5.       Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалою від 25 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року, заяву задовольнив частково. Заборонив ОСОБА_1 відчуження належної йому на праві власності квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Заборонив ОСОБА_1 відчуження належного йому на праві власності автомобіля Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. куб, дата реєстрації 09 вересня 2022 року. У задоволенні решти вимог відмовив.
 
6.       Обґрунтовуючи свої рішення суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що з матеріалів справи вбачається та судом належним чином встановлено, що предметом позову є стягнення коштів за договором позики від 16 грудня 2020 року. Ціна позову становить 2 440 000,00 грн.
 
7.       Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №142402292 від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 33.4 кв. м, житловою площею 17.9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .
 
8.       Також, згідно з долученим до заяви про забезпечення позову листом РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-М-86а-з від 05 червня 2024 року, ОСОБА_1 належить автомобіль Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. куб, дата реєстрації 09 вересня 2022 року.
 
9.       Тому без вжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову може бути істотно ускладнено ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Забезпечення позову у спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
 
10.   Судом першої інстанції встановлено такий захід забезпечення позову, який є найменш обтяжливим для обох сторін, виходячи із змісту позовних вимог.
 
11.   Суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що наведені позивачем підстави для забезпечення позову у даній справі є обґрунтованими, оскільки, згідно долученої до апеляційної скарги копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_1 , після винесення Тернопільським міськрайонним судом ухвали про відмову у забезпеченні позову від 21 червня 2024 року, яка була оприлюднена 24 червня 2024 року, 26 червня 2024 року відчужив належний йому автомобіль Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. куб., дата реєстрацї 09 вересня 2022 року, на користь ОСОБА_3 , яка, як зазначає позивач, є його дружиною.
 
12.   В листопаді 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Щербак Ю. В., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
 
13.   Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій було неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права.
 
14.   Так, скаржник зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції щодо того, що ОСОБА_1 , після винесення Тернопільським міськрайонним судом ухвали про відмову у забезпеченні позову від 21 червня 2024 року, 26 червня 2024 року відчужив належний йому автомобіль на користь ОСОБА_3 з метою унеможливлення виконання рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки йому не було нічого відомо про звернення ОСОБА_2 до суду із позовом до нього, а така обставина була нічим іншим як збігом.
 
15.   Додатково зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій про заборону ОСОБА_1 відчуження автомобіля Mercedes-Benz S 500, 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , об`єм двигуна 4663 см. Куб неможливо виконати, та зазначає, що судами було прийняте рішення про права та обов`язки ОСОБА_3 , яка є власником вказаного автомобіля та яка немає жодного відношення до спору у справі.
 
16.   Крім цього скаржник вказує на те, що він не планував та не планує продавати свою квартиру. Вказана квартира здається ним в оренду, що підтверджується відповідним договором оренди квартири від 24 травня 2024 року. Відтак суди першої та апеляційної інстанцій визнали встановленими обставини справи, що не відповідають фактичним обставинам справи на підставі недостовірних та недопустимих доказів.
 
17.   Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.
 
18.   Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
19.   Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
 
20.   Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
 
21.   Вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на те, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
22.   Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
 
23.   Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
24.   Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
25.   Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.
 
26.   В постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла такого висновку: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
27.   Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення коштів за договором позики від 16 грудня 2020 року. Ціна позову становить 2 440 000,00 грн. 
 
28.   Також суди встановили, що позивач навів обґрунтовану підозру, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження відповідачем нерухомого та рухомого майна, що, безумовно, утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення його позовних вимог, враховуючи, що після звернення до суду із позовом ОСОБА_3 одразу (26 червня 2024 року) набула право власності на автомобіль Мерседес Бенц S 500, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .
 
29.   В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 вказано: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
30.   Врахувавши доводи заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати належні йому на праві власності квартиру та автомобіль.
 
31.   Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду, а доводи касаційної скарги в зазначеній частині не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
32.   Крім цього Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги стосовно того, що оскаржуваними рішеннями було прийняте рішення про права та обов`язки ОСОБА_3 , оскільки відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
33.   З оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_3 не зверталася ні до суду першої інстанції із заявою про залучення її до розгляду справи ні до апеляційної із відповідною скаргою, як особа яка не брала участі у справі але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
 
34.   Такими доводами не обґрунтована і касаційна скарга.
 
35.   У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено такий правовий висновок «встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів».
 
36.   Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
37.   Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії))
 
38.   Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Щербак Юлією Василівною, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року.
 
2.       Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                       В. В. Пророк
 
І. В. Литвиненко
 
Є. В. Петров