Справа № 127/465/24
Провадження № 22-ц/801/2145/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року	Справа № 127/465/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Рішення ухвалила суддя Венгрин О. О.
Рішення ухвалено о 18: 19 год у м. Вінниця 
Повний текст рішення виготовлено 29 серпня 2024 року,

Встановив:
У квітні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про надання фінансових послуг № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит в розмірі 4400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності і зобов`язалась його повернути, сплатити проценти, згідно умов договору, його додатків. 
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, право вимоги за договором про надання фінансових послуг перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», яке відступило право вимоги за договором ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року.
Договором про надання фінансових послуг передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, інших витрат. 
Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 80 232,24 грн. з яких 4400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 75 832,24 грн. - заборгованість за процентами. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 35 009,92 грн., з яких 4400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 30 609,92 грн. - заборгованість за процентами, а також витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір 2684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року в розмірі 33 660,00 (тридцять три тисячі шістсот шістдесят) грн., з яких 4400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 29 260,00 грн. - заборгованість за процентами; а також стягнуто 2576,64 грн. судового збору і 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 пославшись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, просить його скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» відмовити.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не звернув уваги та те, що сторонами за договором про надання фінансових послуг № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року було погоджено строк кредитування 16 днів з 18 квітня 2021 року. Отже, за таких умов договору кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 16 днів, починаючи з дня укладення договору. Вважає, що розмір відсотків відповідно до умов договору становить 1408,00 грн. за період з 18 квітня 2021 року по 04 травня 2021 року, виходячи з розрахунку: 4400 грн. (тіло кредиту) х 2% (базова відсоткова ставка) х 16 днів (строк позики). При цьому посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, а також на постанову Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 906/1176/20, які в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані судами при виборі і застосуванні норм права.
Також заперечує і щодо витрат на професійну правничу допомогу, які рішенням суду першої інстанції стягнуто на користь позивача, зазначивши, що суд першої інстанції не співмірно визначив розмір витрат на правову допомогу, а тому рішення в цій частині теж підлягає скасуванню.
Позивач ТОВ «Коллект Центр» у встановлений судом строк надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що 18 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 2110826424128, за яким відповідач отримала кредит в розмірі 4400,00 грн. Договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а. с. 6-8).
Згідно відповіді на запит ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 11 січня 2022 року на запит ТОВ «Служба миттєвого кредитування» переказ грошових коштів 18 квітня 2021 року в розмірі 4400,00 грн. за договором № 2110826424128 відбувся безготівковим зарахуванням на картку НОМЕР_1 , власник карти (емітент) ПУМБ (а. с. 9).
Згідно відповіді АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.6/6264БТ від 31 липня 2024 року на запит суду першої інстанції в АТ “ПУМБ” на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) станом на 18 квітня 2021 року були відкриті наступні рахунки: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а. с. 102)
З виписки/особового рахунку за 18 квітня 2021 року вбачається, що 18 квітня 2021 року о 19-50 год на рахунок НОМЕР_3 ОСОБА_1 отримала 4400,00 грн. (а. с. 103 зворот)
Розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року здійснений кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Заборгованість за тілом кредиту - 4400,00 грн., заборгованість за відсотками – 29 260,00 грн. З розрахунку вбачається, що відповідач не погашала заборгованість (а. с. 9 на звороті-11)
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, право вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Служба миттєвого кредитування», перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі щодо боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року, розмір заборгованості: за тілом кредиту — 4400,00 грн., за відсотками — 29 260,00 грн. Зазначене підтверджується копією договору факторингу від 01 грудня 2021 року № 1-12, копією платіжного доручення від 03 грудня 2021 №307600018, копією реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року, копією акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року (а. с. 14-16, 16 на звороті -18, 18 на звороті, 75).
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року загальна сума заборгованості — 80 232,24 грн., з якої 4400,00 грн. — заборгованість за тілом кредиту, 29 260,00 грн. — заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 46 572,24 грн. — нараховані відсотки за кредитним договором (а. с. 12).
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, право вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Вердикт Капітал», перейшло до ТОВ «Коллект Центр», в тому числі щодо боржника ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року, розмір заборгованості: за тілом кредиту — 4400,00 грн., за відсотками — 75 832,24 грн. Зазначене підтверджується копією договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023, копією акта прийому-передачі реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023, копією реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023, витягом з реєстру боржників за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023 (а. с. 19 на звороті-22, 22 на звороті -24, 25).
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» від 11 грудня 2023 року за період 10 січня 2023 року по 11 грудня 2023 року станом на 11 грудня 2023 року заборгованість за тілом кредиту становить 4400,00 грн., заборгованість за відсотками становить 75 832,24 грн., загальна заборгованість за договором – 80 232,24 грн. (а. с. 13).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування процентів здійснено в порушення вимог ст. 514 ч. 1 ЦК України, згідно з якою до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, стягненню з ОСОБА_1 підлягають проценти в розмірі 29 260,00 грн., що нараховані першим кредитором. При цьому суд зазначив, що надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (за винятком розміру заборгованості за договором). 
Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
З обґрунтування апеляційної скарги вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту укладення договору чи отримання коштів, а не погоджується виключно з розміром встановленої заборгованості. При цьому відповідач фактично визнає заборгованість у сумі 4400,00 грн. (тіло кредиту) та 1408,00 грн. (відсотки). 
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 18 квітня 2021 року було укладено договір про надання фінансових послуг №2110826424128 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», який підписаний електронним підписом позичальника та яким передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на банківський рахунок відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції стягнуто відсотки поза межами погодженого сторонами строку кредитування, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.
Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною.
Відповідно до заяви-анкети ОСОБА_1 орієнтовний строк повернення кредиту — 16 днів з моменту отримання кредиту. Кредит отримано на строк 365 днів з правом повернення достроково (а. с. 8 зворот).
Згідно п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту — 16 днів з моменту отримання кредиту.
На період строку, визначеного у п. 1.3 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 2% від суми кредиту за кожен день. У випадку користування кредитом понад строк, визначений у п. 1.3 договору, процентна ставка збільшується на 1,64%; починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в) (п. 1.4).
Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. 
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору).
В своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.
Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили орієнтовний строк повернення кредиту у 16 днів, а також граничний строк кредитування в 1 рік.
При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату нею заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
Висновки суду першої інстанції не суперечать правовим позиціям викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, а також Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 906/1176/20, на які посилається скаржник. 
У згаданих постановах наголошується на недопустимості нарахування відсотків поза межами строку кредитування, а також необхідності підтвердження належними доказами продовження строку дії договору. Проте, обставини даної справи є суттєво відмінними від обставин встановлених Верховним Судом у зазначених справах, оскільки договір про надання фінансових послуг № 2110826424128 від 18 квітня 2021 року не продовжував свою дію, а відсотки за користування кредитними коштами нараховувались в межах граничного строку кредитування – 1 рік. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не співмірно визначено розмір витрат на правничу допомогу, які стягнуто з відповідача на користь позивача, варто зазначити наступне.
В позовній заяві ТОВ «Коллект центр» зазначило про понесені витрати на професійну правничу допомогу а загальній сумі 13 000,00 грн., додавши на підтвердження понесених витрат: договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а. с. 36 на звороті-37); копія прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затвердженого рішенням загальних зборів №03-01/2023 від 03 січня 2023 року (а. с. 38); копію платіжної інструкції від 09 листопада 2023 року № 0396740000, згідно якої платник — ТОВ «Коллект Центр», отримувач - АО «Лігал Ассістанс», сума — 52 000,00 грн., призначення платежу — надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року (а. с. 39); заявку на надання юридичної допомоги від 04 листопада 2023 року № 128, згідно якої загальна вартість наданої АО «Лігал Ассістанс» правової допомоги для ТОВ «Коллект Центр» по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 становить 13 000,00 грн. (а. с. 40) та витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08 листопада 2023 року (а. с. 41).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 заперечувала стосовно розміру витрат на правничу допомогу з аналогічних підстав, що і в апеляційній скарзі (а. с. 54-59).
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції з урахуванням співмірності складності справи та виконаної адвокатом роботи (наданими послугами), правомірно зменшив розмір витрат на правничу допомогу з 13 000,00 грн., про які просив позивач, до 6000,00 грн.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що при запереченні розміру витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності сторона повинна вказати, який саме розмір витрат є, на її думку, обґрунтованим і прийнятним у контексті справи. Недостатньо лише клопотати про відмову у стягненні витрат без аргументів щодо конкретної суми, як це робить відповідач у справі, оскільки це порушує принцип правової визначеності та прозорості.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. 
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	В. В. Сопрун