КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 757/20498/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/14600/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Григоренко І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
05 грудня 2024 року                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                         Оніщук М.І.,
судді                                                           Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар                                                      Ламбуцька Т.О.,
за участю:    
представника відповідача                          Станкевича О.М. ,
представника третьої особи
ПАТ "Златобанк"                                       Пиріг О.ВУ.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Златобанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", про стягнення збитків, завданих неправомірними рішеннями, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, в якому просив: стягнути з Національного банку України на його користь завдані збитки неправомірними рішеннями щодо визнання ПАТ "Златобанк" неплатоспроможним та про його ліквідацію, що призвело до неповернення банківських вкладів у розмірі 96500 доларів США та 65500 доларів США у розмірі 162 000 доларів США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ на 19.05.2020 сумі у  4 304 502 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 22.01.2015 між ОСОБА_3 , правонаступником якої є позивач, та ПАТ «ЗЛАТОБАНК» в особі представника за довіреністю Вакала М.А., керівника Сумської регіональної дирекції ПАТ «ЗЛАТОБАНК», було укладено договір банківського вкладу (депозиту) Угоду про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 155674 на суму 96 500,00 доларів США. 
27.01.2015 між ОСОБА_3 , правонаступником якої є позивач, та ПАТ «ЗЛАТОБАНК» в особі представника за довіреністю Вакала М.А., керівника Сумської регіональної дирекції ПАТ «ЗЛАТОБАНК», було укладено договір банківського вкладу (депозиту) Угоду про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 099632 на суму 65 500,00 доларів США. 
Після публікації оголошення про прийняття 12.05.2015 постанови НБУ № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 звернулася із заявою про видачу їй гарантованої вказаним Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми за банківськими вкладам, проте у відповіді у телефонному режимі гарячої лінії останню повідомили, що за електронним реєстром укладені із ОСОБА_3 договори банківського вкладу не обліковуються, а отже вважаються недійсними. 
Вказує, що заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2018 у справі № 592/1973/18, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 28.03.2019, позов ОСОБА_3 до ПАТ «Златобанк» в собі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. про зобов`язання виконати обов`язок за договором банківського вкладу задоволено; зобов`язано ПАТ «Златобанк» виконати обов`язок за договором банківського вкладу (депозиту) Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 155674 (Договір банківського вкладу) від 22.01.2015 на суму 96 500,00 доларів США, укладений із ОСОБА_3 та договором банківського вкладу (депозиту) Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 099632 (Договір банківського вкладу) від 27.01.2015 на суму 65 500,00 доларів США, укладений із ОСОБА_3 . 
Після цього, 06.05.2019 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги № б/н, відповідно до умов якого до позивача перейшли права за вказаними договорами банківського вкладу на загальну суму 162 000,00 доларів США. 
Ухвалами Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.06.2019 у справі № 592/1973/18 замінено стягувача у виконавчих листах, виданим Ковпаківським районним судом м. Суми на виконання заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2018 та ОСОБА_2 пред`явив виконавчі листи до примусового виконання, проте на даний час рішення суду у справі № 592/1973/18 не виконано. 
У свою чергу, факт незаконності постанови НБУ від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення ПАТ «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних», рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «ЗЛАТОБАНК», постанови Правління НБУ від 12.05.2015 № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК», рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи на ліквідацію банку» було встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, а саме: постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року та постановою Великої палати Верховного суду від 05.02.2019 року у справі №826/2184/17. 
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що в результаті прийняття НБУ протиправних рішень, йому завдано збитки у розмірі вкладів, які не були повернуті ПАТ «Златобанк», на загальну суму 162 000,00 доларів США, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2024 у задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с. 193-204).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись, на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що до спірних правовідносин слід застосовувати ст.ст. 1166 та 1173 ЦК України, так як відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національні банк України" Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. 
Разом з тим, суд першої інстанції, зазначаючи у мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилання на положення ст. 2 Закону України "Про Національний банк України", робить помилковий висновок про те, що Національний банк України, будучи центральним  банком України, будучи особливим центральним органом державного управління, не є суб'єктом відповідальності у розумінні ст. 1173 ЦК України.
Зазначає, що помилковість такого висновку суду першої інстанції полягає в тому, що в силу загальних норм ЦК України, держава Україна, є рівноправним учасником цивільних відносин, держава вступає у цивільні відносини через свої органи, органи місцевого самоврядування та ряд інших спеціальних органів. До одного з таких органів відноситься і НБУ (а.с. 207-210).
Позивач у судове засідання не з'явився, у заяві на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності.
Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість. 
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.01.2015 між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - Вкладник) було укладено Угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 155674 (Договір банківського вкладу), відповідно до умов якого ОСОБА_3 було внесено грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок у розмірі 96 500,00 доларів США на строк з 22.01.2015 по 10.02.2015 (т. 1, а. с. 19).
Факт внесення коштів ОСОБА_3 на вкладний рахунок підтверджується квитанцією № 653399 від 22.01.2015 (т. 1, а. с. 19 зворот).
27.01.2015 між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_3 (далі - Вкладник) було укладено Угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 099632 155674 (Договір банківського вкладу), відповідно до умов якого ОСОБА_3 було внесено грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок у розмірі 65 500,00 доларів США на строк з 27.01.2015 по 27.02.2015 (т. 1, а. с. 20).
Факт внесення коштів ОСОБА_3 на вкладний рахунок підтверджується квитанцією № 794755 від 27.01.2015 (т. 1, а. с. 20 зворот).
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 у справі № 826/2184/17 визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправним та скасовано рішення Фону гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2015 № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 12.05.2015 № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «Златобанк»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.05.2015 № 100 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку»; визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 391 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» на два роки до 13.05.2018 включно; зобов`язано НБУ надати ПАТ «Златобанк» строк, встановлений ч. 7 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III, за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення ПАТ «Златобанк» після проведення заходів з його ліквідації (т. 1, а. с. 10).
Вказане судове рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019.
Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2018, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 28.03.2019 у справі № 592/1973/18, позов ОСОБА_3 до ПАТ «Златобанк» в собі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. про зобов`язання виконати обов`язок за договором банківського вкладу задоволено; зобов`язано ПАТ «Златобанк» виконати обов`язок за договором банківського вкладу (депозиту) Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 155674 (Договір банківського вкладу) від 22.01.2015 на суму 96 500,00 доларів США, укладений із ОСОБА_3 та договором банківського вкладу (депозиту) Угоди про приєднання до Публічної угоди про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 099632 (Договір банківського вкладу) від 27.01.2015 на суму 65 500,00 доларів США, укладений із ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 5 - 9).
08.04.2019 Ковпаківським районним судом м. Суми видано виконавчі листи № 592/1973/18 з примусового виконання заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2018 (т. 1, а. с. 11 - 12).
06.05.2019 між ОСОБА_3 (далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_2 (далі - Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № б/н (далі - Договір відступлення права вимоги № б/н від 06.05.2019 року), відповідно до умов якого за цим Договором Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредитору, і стає новим кредитором за договорами банківського вкладу (депозиту) Угоди про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 155674 від 22.01.2015 на суму 96 500,00 доларів США та № 099632 від 27.01.2015 на суму 65 500,00 доларів США, які укладені між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 13).
Згідно п. 1.2 Договору відступлення права вимоги № б/н від 06.05.2019, після укладення цього Договору Новий кредитор стає правонаступником Первісного кредитора як позивача та стягувача у цивільній справі № 592/1973/18 за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Златобанк» в собі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 про зобов`язання виконати обов`язок за договором банківського вкладу.
Ухвалами Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.06.2019 у справі №592/1973/18 замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_2 у виконавчих листах № 592/1973/18, виданих 08.04.2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми (т. 1, а. с. 14 - 15).
Постановами старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бойко М.Д. від 04.07.2019 відкрито виконавчі провадження № 59453842 та № 59453990 з примусового виконання заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2018 (т. 1, а. с. 16 - 17).
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилався на положення статей 1166, 1173 та 1174 ЦК України та зазначав, що в результаті прийняття НБУ протиправних рішень, йому завдано збитки у розмірі вкладів, які не були повернуті ПАТ «Златобанк», на загальну суму 162 000,00 доларів США.
Так, за загальним правилом, передбаченим статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності, зокрема обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).    
Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Підставами для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України є наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, і ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до  статей 12, 81 ЦПК України.
Разом з тим, згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами першою-другою статті89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а також взявши до уваги обставини, встановленні судовими рішеннями у справі № 826/2184/17, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивач не довів протиправність дій відповідача, внаслідок яких йому було завдано шкоди на суму неповернутих вкладів, внесених до ПАТ «Златобанк».
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що розміщені позивачем на рахунках у ПАТ «Златобанк» як банківські вклади кошти не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, а тому відсутні підстави для стягнення зазначеної суми у порядку, встановленому статтею 1173 ЦК України із відповідача. 
У свою чергу, черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI.
Віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язань між банком та вкладником.
У частині четвертій статті 4 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.
Позивачем не доведено, що внаслідок скасування постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі № 826/2184/17 постанови Правління Національного Банку України від 13.02.2015 № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних» та інших постанов позивача остаточно позбавлено його права на отримання грошових вкладів, які були розміщені у ПАТ «Златобанк».
При цьому, необхідно враховувати, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі № 826/2184/17 зобов`язано НБУ надати ПАТ «Златобанк» строк, встановлений частиною сьомою статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за винятком використаного строку, який вичерпаний, для проведення дій з фінансового оздоровлення ПАТ «Златобанк» після проведення заходів з його ліквідації.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 року у справі № 910/4475/19 було відкрито провадження у справі про банкрутство  ПАТ «Златобанк». Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого.
Таким чином, виходячи із підстав заявлених позовних вимог, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що  позивачем не доведено, що внаслідок прийняття Національним банком України рішень, які були визнані протиправними постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 у справі № 826/2184/17, позивачу, як вкладнику ПАТ «Златобанк», було завдано збитків у розмірі 162000 доларів США.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.04.2020 у справі № 757/27124/19.
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і правильне по суті рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Златобанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", про стягнення збитків, завданих неправомірними рішеннями,- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 06 грудня  2024 року.
 
Суддя-доповідач                                                             М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                  В.А. Шебуєва                      
 
О.В. Кафідова