П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/23568/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                    суддів – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса адвоката Бондаря Артема Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Катаєвою Е.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року адвокат Бондар Артем Васильович в інтересах ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі – Відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ) в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не виплати в повному обсязі додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168), з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 перерахувати, та здійснити подальшу виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, передбаченої Постановою № 168, з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року в повному обсязі;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159;
- встановити судовий контроль за виконанням рішенням суду шляхом зобов`язання Відповідача подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення (ст. 382 КАС України).
Вимоги адміністративного позову обґрунтовані бездіяльністю ВЧ НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Крім цього, у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, наявні підстави для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України за № 159 від 21.02.2001 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_2 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Бондар А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того, що на момент існування правовідносин між Позивачем та Відповідачем достатньою умовою для виплати військовослужбовцям, у т.ч. Держприкордонслужби, додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку на місяць, було перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у період забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. При цьому, Позивач є учасником бойових дій, проте судом це не було враховано в контексті такої достатньої умови як перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій у період забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії для виплати військовослужбовцям, у т.ч. Держприкордонслужби, додаткової винагороди у збільшеному розмірі, передбаченої Постановою № 168. В свою чергу, Позивач і отримав відповідний статус, оскільки забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в період здійснення зазначених заходів безпосередньо в районі ведення бойових дій.
Крім того, суд першої інстанції неправильно оцінив редакції постанови, які існували під час безпосереднього існування правовідносин між Позивачем та Відповідачем, а отже неправильно оцінив перебування Позивача в період забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районі ведення бойових дій, чого було достатньо до змін, внесених до Постанови № 168, Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 року за № 43. За таких обставин Позивач має право на отримання за спірний період додаткової винагороди у збільшеному розмірі, передбаченої Постановою № 168, як такий, що забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії перебуваючи при цьому безпосередньо в районі ведення бойових дій, що підтверджується наявністю у нього статусу УБД, і що не заперечується Відповідачем, і вже встановлено, проте неправильно оцінено судом першої інстанції під час вирішення справи по суті.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів               ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з наступних підстав.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, наказом начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України про особовий склад від 25.02.2022 року № 78-ОС зараховано до списків особового складу загону та на всі види забезпечення Позивача, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період 6-им відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , та з 25.02.2022 року призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії – чергового відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б).
Наказом начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України про особовий склад від 23.02.2023 року № 93-ОС виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення Позивача, інспектора прикордонної служби 2 категорії – чергового відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який вибув для подальшого проходження військової служби у розпорядження начальника НОМЕР_3 мобільного Прикордонного загону Державної прикордонної служби України.
03.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 видано Позивачу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 на підставі пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Як зазначає Позивач, у період з 25.02.2022 року по 23.02.2022 року проходження військової служби у Відповідача, він брав участь у бойових діях, тому відповідно до п. 1 Постанови № 168 повинна була нараховуватись та виплачуватись додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн., проте така додаткова винагорода була виплачена не в повному обсязі за весь час перебування на службі, а саме зазначена допомога була виплачена в повному обсязі тільки за 3 місяці в наступні дати: 13.05.2022 року, 15.06.2022 року, 21.07.2022 року, а в подальшому до 23.02.2023 року виплачувалась не в повному обсязі.
У зв`язку з чим, 15.03.2024 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про нарахування та виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, передбаченої Постановою № 168, з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року, проте відповіді від Відповідача не надійшло.
01.05.2024 року представником Позивача подано до Відповідача адвокатський запит із проханням зокрема нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року відповідно до Постанови № 168, а також надати завірену належним чином відповідь на заяву Позивача, отриману Відповідачем 21.03.2024 року.
Листом за № 10/Л-45/57 від 03.04.2024 року та № 09/3507-24-Вих від 10.05.2024 року Відповідач повідомив Позивача та його представника, що Позивачу за період з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року збільшена додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. була виплачена у повному обсязі, а саме: 27.07.2022 р., 03.08.2022 р., 28.08.2022 р., з 04.09.2022 р. по 07.09.2022 р., з 10.09.2022 р. по 12.09.2022 р., з 14.09.2022 р. по 28.09.2022 р., 01.10.2022 р., з 03.10.2022 р. по 04.10.2022 р., з 06.10.2022 р. по 15.10.2022 р., 17.10.2022 р., 19.10.2022 р., 21.10.2022 р., з 23.10.2022 р. по 24.10.2022 р., з 27.10.2022 р. по 31.10.2022 р., 02.11.2022 р., 07.11.2022 р., 11.11.2022 р., 17.11.2022 р., 19.11.2022 р., 22.11.2022 р., 23.11.2022 р., 03.12.2022 р., з 06.12.2022 р. по 07.12.2022 р., з 11.12.2022 р. по 12.12.2022 р., 19.12.2022 р., 22.12.2022 р., згідно Постанови № 168, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 року № 164 «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168», наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392 «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» та Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 року № 36. Також Відповідач зазначив, що в інші періоди Позивач не здійснював заходи які би передбачали безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Разом з цим, в матеріалах справи наявні розрахункові листи, складених Відповідачем щодо отриманого Позивачем грошового забезпечення за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2022 року, а також за січень, лютий та березень 2023 року, відповідно до яких Позивач отримував додаткову винагороду, яка передбачена Постановою № 168, у розмірі 30 000 грн. та у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, у наступні періоди:
- у серпні 2022 року Позивач отримав додаткову винагороду за липень 2022 року в розмірі 30 000 грн. та збільшену додаткову винагороду 20 322, 55 грн.;
- у вересні 2022 року Позивач отримав додаткову винагороду за серпень 2022 року в розмірі 30 000 грн.;
- у жовтні 2022 року Позивач отримав збільшену додаткову винагороду за серпень 2022 року у розмірі 4 516, 12 грн., а також додаткову винагороду за вересень 2022 року в розмірі 30 000 грн. та збільшену додаткову винагороду 51 333, 33 грн.;
- у листопаді 2022 року Позивач отримав додаткову винагороду за жовтень 2022 року в розмірі 30 000 грн. та збільшену додаткову винагороду 51 935, 47 грн.;
- у грудні 2022 року Позивач отримав додаткову винагороду за листопад 2022 року в розмірі 30 000 грн. та збільшену додаткову винагороду 16 333, 31 грн., а також додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 24 193, 55 грн.;
- у січні 2023 року Позивач отримав збільшену додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 15 806, 44 грн.;
- у лютому 2023 року Позивач отримав додаткову винагороду за січень 2023 року в розмірі 30 000 грн.;
- у березні 2023 року Позивач отримав додаткову винагороду за лютий 2023 року в розмірі 30 000 грн..
Проте, ОСОБА_1 вважає, що ВЧ НОМЕР_2 допустило протиправну бездіяльність щодо невиплати йому додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 грн. у період з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року з огляду на прийняття ним безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, тому звернувся до суду з даним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову через відсутність на це правових підстав з огляду на неподання Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження безпосередньої його участі у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій у спірний період. В той же час, сам по собі факт виконання Позивачем службових обов`язків на у складі ВЧ НОМЕР_2 без доказів безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій, не створює для Відповідача обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора. Крім того, у період з січня та лютий 2023 року Позивач перебував у Миколаївській області, яка відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 року № 26, від 14.02.2023 року № 35, від 01.03.2023 року № 52 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» не входить до районів ведення воєнних (бойових) дій. Щодо позовних вимог в частині компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, судом першої інстанції відмовлено в цій частині, оскільки такі вимоги є похідними від позовних вимог щодо оскарження бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, у задоволенні яких було відмовлено.
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_2 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими скаржник пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Як з`ясовано колегією суддів, в межах даної справи спірним питанням є встановлення наявності чи відсутності у Позивача права на отримання додаткової винагороди в збільшеному розмірі, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням знаходження на виконанні бойових завдань в зоні бойових дій, у період з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року.
Так, статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Як визначено ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, який продовжувався та діє і дотепер.
28.02.2022 року на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168), якою пунктом 1 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У цій постанові Кабінет Міністрів України визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, та розмір вищевказаної додаткової винагороди.
Постановами Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 року, № 350 від 22.03.2022 року, № 400 від 01.04.2022 року, № 754 від 01.07.2022 року, № 793 від 07.07.2022 року, № 1066 від 27.09.2022 року, № 1146 від 08.10.2022 року, № 43 від 20.01.2023 року до Постанови № 168 були внесені відповідні зміни та доповнення.
Пунктом 1 Постанови № 168 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року № 1146, яка застосовується з 01.09.2022 року) передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Таким чином, додаткова винагорода в розмірі до 100 000,00 гривень є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, не є постійною, не має систематичного характеру, здійснюється тільки у період дії воєнного стану та залежить від певних умов: безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а її розмір залежить від днів участі у таких діях та заходах.
Отже, для нарахування та виплати додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн., яка встановлена пунктом 1 Постанови № 168, Позивач мав надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази щодо:
- безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії,
- безпосереднього його перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.
Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання: «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів … в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 року по справі № 520/690/23: «текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав».
Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови № 168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними Постановою від 07.07.2022 року № 793 (застосовується з 24.02.2022 року), Постанова № 168 доповнена пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
В свою чергу, порядок і умови виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом 1 пункту 1 Постанови № 168, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах, визначався окремими нормативно-правовими актами, які діяли в різній період.
Так, у період з 24.02.2022 року до 01.08.2022 року порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби визначалися наказом Адміністрації Держприкордонслужби України № 164-АГ від 31.03.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (далі – Наказ              № 164).
Пунктом 2 Наказу № 164 передбачено, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки i оборони, вiдсiчi i стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі – бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держав и безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
- бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
- бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсiйно-розвiдувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- здійснення заходів з виводу сил та засобів з-під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
- виконання польотів, пов`язаних з евакуацію військовослужбовців, цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів з районів бойових дій; виконання бойових завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії…
Пунктом 3 Наказу № 164 встановлено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходів здійснювати на підставі одного з таких документів:
- бойового наказу (бойового розпорядження);
- журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермiнове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);
- рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах, начальникам регіональних управлінь та органів Держприкордонслужби, які ведуть (вели) бойові дії та до яких відряджені військовослужбовці, надавати останнім довідку про участь у вказаних заходах із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (додаток 1).
Зазначений перелік документів є вичерпним.
У період з 01.08.2022 року до 01.12.2022 року порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби визначалися наказом Адміністрації Держприкордонслужби України № 392/0/81-22-АГ від 30.07.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (далі – Наказ № 392).
Пунктом 2 Наказу № 392 визначено, що заходами, передбаченими абзацом 2 пункту 1 цього наказу, визначається виконання у відповідні дні військовослужбовцем:
1) бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;
2) бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;
3) бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
4) польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
5) бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;
6) бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;
7) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави;
8) бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ органів військового управління, військової частини (підрозділів), угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
Пунктом 4 Наказу № 392 передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:
1) бойового наказу (бойового розпорядження);
2) журналу бойових дій (службовобойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
Пунктом 11 Наказу № 392 визначено, що склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Інформація про військовослужбовців, відряджених з інших органів та підрозділів Держприкордонслужби, дні їх безпосередньої участі у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, подаються начальниками органів Держприкордонслужби (органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до 5 числа щомісячно (у поточному місяці за попередній) в органи, в яких ці військовослужбовці проходять службу, за формою, наведеною у додатку 2 до цього наказу.
Тобто, для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди необхідна інформація, зокрема про Позивача, у відповідності до Додатку 2 пункту 11 Наказу № 392, з зазначенням підстав.
У період з 01.12.2022 року до 01.02.2023 року порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби визначалися наказом Адміністрації Держприкордонслужби України № 628/0/81-22-АГ від 09.12.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (далі – Наказ № 628).
Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.12.2023 року по справі                          № 200/193/23, що за цей період підлягає застосуванню Наказ № 628 для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, оскільки за відсутності цього відомчого нормативно-правового акту не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям. Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.
Пунктами 2, 3 Наказу № 628 передбачено, що до безпосередньої участі у бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцями у районах ведення бойових дій:
1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом Держприкордонслужби (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі штабу відповідного органу військового управління Збройних Сил України, у групування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил), та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
2) бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які згідно з бойовим розпорядженням виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угрупувань військ, інших складових сил оборони, та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
3) бойових завдань з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, нанесення вогневого ураження на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього вогневого контакту з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження);
4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
5) бойових завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
7) бойових (спеціальних) завдань екіпажами кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також при виконанні бойових завдань щодо пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів.
Документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:
1) бойовий наказ (бойове розпорядження);
2) журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них;
3) рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі у таких діях або заходів.
Склад органів і підрозділів Держприкордонслужби, які беруть (брали) участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначаються щомісячно наказом Адміністрації Держприкордонслужби відповідно до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначати, що Накази № 164, № 392 та              № 628 до правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Держприкордонслужби та командуванням військових частин у зв`язку з їх використанням для визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди згідно з пунктом 2-1 Постанови № 168, для реалізації положень пункту 1 Постанови № 168 підлягають застосуванню до спірних відносин. 
Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 року по справі № 520/690/23 у схожих правовідносинах, а також у постанові Верховного Суду від 21.12.2023 року по справі № 200/193/23 у подібних правовідносинах.
У період з 01.02.2023 року по 31.05.2023 року включно механізм виплати на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168 визначався Порядком та умовами виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 року № 36, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31.01.2023 року за № 196/39252 (далі – Порядок № 36).
Пунктами 3, 4 та 7 Порядку № 36 визначено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій:
1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
2) бойових (спеціальних) завдань з усебічного забезпечення органів (підрозділів) Держприкордонслужби, угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовим розпорядженням в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
3) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього вогневого контакту з противником;
4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
7) бойових (спеціальних) завдань у складі екіпажу корабля, катера, судна забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів;
8) бойових (спеціальних) завдань у складі відділів прикордонної служби, прикордонної застави, прикордонної комендатури, прикордонної комендатури швидкого реагування в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником.
Документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у воєнних (бойових) діях або заходах, є:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
- рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у бойових діях або заходах.
Райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України.
Отже, у період дії воєнного стану, військовослужбовці Держприкордонслужби мають право на отримання збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
При цьому, райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються виключно рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України, що прямо встановлено відомчими нормативно-правовими актами, які визначали порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, зокрема Наказ № 628 та Порядком № 36.
В даному випадку спірним питанням є виплата збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди за період з 22.07.2022 року по 23.02.2023 року.
Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, на підставі бойових розпоряджень, журналу бойових дій та рапортів начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » начальником НОМЕР_1 Прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) прийнято накази № 309-ОС від 05.08.2022 року, № 394-ОС від 26.09.2022 року, № 428-ОС від 07.10.2022 року, № 480-ОС від 08.11.2022 року, № 531-ОС від 08.12.2022 року, № 11-ОС від 08.01.2023 року про виплату додаткової винагороди у період з липня 2022 по грудень 2022 року відповідно.
На підставі зазначених наказів Позивача було включено до переліку військовослужбовців загону, які брали участь в бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів, та яким наказано виплатити збільшену додаткову винагороду пропорційно участі у бойових діях (здійсненні заходів), а саме за:
- липень 2022 року в сумі 20 322, 55 грн. за участь у бойових діях 01.07.2022 року, 05.07.2022 року, 07.07.2022 року, 11.07.2022 року, 17.07.2022 року, 21.07.2022 року, 27.07.2022 року;
- серпень 2022 року в сумі 4 516, 12 грн. за участь у бойових діях 03.08.2022 року, 28.08.2022 року;
- вересень 2022 року в сумі 51 333, 33 грн за участь у бойових діях з 04.09.2022 року по 07.09.2022 року, з 10.09.2022 року по 12.09.2022 року, з 14.09.2022 року по 28.09.2022 року;
- жовтень 2022 року в сумі 51 935, 44 грн. за участь у бойових діях 01.10.2022 року, з 03.10.2022 року по 04.10.2022 року, з 06.10.2022 року по 15.10.2022 року, 17.10.2022 року, 19.10.2022 року, 21.10.2022 року, з 23.10.2022 року по 24.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 31.10.2022 року;
- листопад 2022 року в сумі 16 333, 31 грн. за участь у бойових діях 02.11.2022 року, 07.11.2022 року, 11.11.2022 року, 17.11.2022 року, 19.11.2022 року, 22.11.2022 року, 23.11.2022 року;
- грудень 2022 року в сумі 15 806, 44 грн. за участь у бойових діях 03.12.2022 року, з 06.12.2022 року по 07.12.2022 року, з 11.12.2022 року по 12.12.2022 року, 19.12.2022 року, 22.12.2022 року.
Як вже зазначалось вище, відповідно до розрахункових листів Відповідачем було виплачено Позивачу збільшену додаткову винагороду 70 000 грн. у наступних розмірах: за липень 2022 року (виплачено у серпні) – 20 322, 55 грн.; за серпень-вересень 2022 року (виплачено у жовтні) – 4 516, 12 грн. та 51 333, 33 грн.; за жовтень 2022 року (виплачено у листопаді) – 51 935, 44 грн.; за листопад 2022 року (виплачено у грудні) – 16 333, 31 грн.; за грудень 2022 року (виплачено у січні 2023 року) – 15 806,44 грн..
Водночас, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 )           № 337-ВВ від 23.12.2022 року у період з 25.12.2022 року по 30.12.2022 року Позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами.
Разом з цим, за інші спірні періоди служби, за які Позивачу не виплачено збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду, матеріали справи не містять доказів на підтвердження його безпосередньої участі у бойових діях або його залучення до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій.
Також, колегія суддів звертає увагу на відсутність у матеріалах справи рапортів (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь Позивача (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, за спірний період.
Більш того, Позивач ані у позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, не наводить жодної обставини під час проходження ним військової служби у Відповідача, яку можливо кваліфікувати, як безпосередню участь у бойових діях за спірний період.
Крім цього, у період з січня та лютий 2023 року Позивач проходив службу на території Миколаївської області, яка відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 року № 26, від 14.02.2023 року № 35, від 01.03.2023 року № 52 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» не входить до районів ведення воєнних (бойових) дій.
За таких обставин, оскільки з січня та лютий 2023 року Позивач проходив службу та виконував бойові розпорядження поза районами ведення воєнних (бойових) дій, визначених наказами Головнокомандувача Збройних Сил України за цей період, що виключає наявність підстав для виплати йому збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Таким чином, судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів не встановлені обставини щодо безпосередньої участі Позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.
Відтак, відсутня обов`язкова умова виникнення права на спірні виплати, що виключає задоволення позовних вимог.
Отже, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі Позивача в спірний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.
При цьому суд зазначає, що лише сам факт виконання Позивачем бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів), не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн., яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168.
Крім того, виконання бойових розпоряджень та участь у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не є тотожними поняттями. Суду не надано доказів на підтвердження конкретних проміжків часу, в яких Позивач приймав участь у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 Постанови № 168. Визнання того, що Позивач весь час приймав участь у зазначених діях та заходах не відповідає встановленому Постановою № 168 пропорційному підходу до визначення розміру додаткової винагороди.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Як передбачено статтею 245 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі № 520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок Відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною 1 цієї ж статті обов`язку Позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо оскарження бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в їх задоволенні, оскільки такі вимоги є похідними від основних вимог Позивача, у задоволенні яких було відмовлено.
Решта доводів та аргументів скаржника висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бондаря Артема Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                      М.П. Коваль

Суддя                                                                                          Ю.В. Осіпов

Суддя                                                                                          В.О. Скрипченко