Номер провадження: 22-з/813/366/24 
Справа № 521/16801/21
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Громіка Р.Д., 
суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря - Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди,

встановив:
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеська обласна прокуратура, головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнено з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 605 488 гривень 60 копійок. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеська обласна прокуратура, головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року залишено без змін.
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у розмірі 15 650 гривень 88 копійок.
19 серпня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яка вмотивована тим, що під час ухвалення постанов суд апеляційної інстанції не вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Вказана заява вмотивована тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 14.08.2024 у справі №521/16801/21 було задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 щодо додаткового рішення суду першої інстанції, а також відмовлено у задоволенні апеляційної карги відповідача ГУНП України в Одеській області. Також, раніше ухвалою вказаного суду було повернуто без розгляду апеляційну скаргу іншого відповідача ДКС України. Нею через ЄСІТС 13.07.2022 подано клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу з наданням підтверджуючих документів щодо понесених витрат. Разом з тим, під час прийняття постанови від 14.08.2024 апеляційним судом відповідне питання вирішено не було. Таким чином, наявні підстави для винесення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених нею під час апеляційного провадження.
З метою конкретизації витрат на її прохання АО «Грань» було складено детальний опис наданих послуг до відповідного акту прийому-передач послуг від 10.07.2022. Відповідно до вказаного акту та детального опису АО «Грань» було надано послуги з наступною вартістю: 
1) щодо її апеляційної скарги на основне рішення суду першої інстанції - 9 100 грн; 
2) щодо її апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції - 2 800 грн; 
3) щодо апеляційної скарги ГУНП України в Одеській області - 4 550 грн; 
4) щодо апеляційної скарги ДКС України - 4 550 грн. 
З урахуванням того, що обидві апеляційні скарги відповідачів задоволені (в тому числі частково) не були, а заявник в будь-якому разі понесла витрати у зв`язку з їх подачею, навіть з урахуванням того, що скарга ДКС України була залишена без розгляду, на її думку, відповідні витрати підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі, а саме 4 550 грн з ДКС України та 4 550 грн з ГУНП України в Одеській області, або 9 100 грн з держави.
Також, витрати 2 800 грн, понесені ОСОБА_1 щодо апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про ухвалення додатково рішення підлягають стягненню з відповідачів пропорційно відсотку задоволенню апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Про судове засідання, призначене на 11 вересня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явились.
30 серпня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд заяви без її участі.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Головуючий суддя Громік Р.Д. перебував у відпустці з 23 вересня по 27 вересня 2024 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повний текст судового рішення виготовлено 30 вересня 2024 року.
Колегія суддів, дослідивши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, дійшла висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви частково з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі №903/390/18, від 21 січня 2020 року у справі №916/2982/16, від 07 липня 2020 року у справі №914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
19 серпня 2024 року, тобто протягом 5 днів після проголошення короткого тексту постанови Одеського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, позивач подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), тобто заявником дотримано вимоги п. 2 ч. 8 статті 141 ЦПК України щодо подання відповідної заяви.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (такий висновок викладено в пунктах 44, 47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Таким чином, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (аналогічні правові висновки викладено в пунктах 6.1 і 6.5 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).
Колегією судді встановлено, що предметом договору про надання правової допомоги від 01.05.2021, укладеного між ОСОБА_1 , як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Грань» є:
-забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі: позивача, підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, свідка, володільця майна, потерпілої; особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справ про адміністративне правопорушення;
-надання Клієнту правової інформації, консультацій і розяснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних питань та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі їх порушення;
представництва інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем також надано Акт №2 прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №б/н від 01.05.2021. Відповідно до п. 1.1. «Щодо основного рішення суду» всього було витрачено 26 годин, при цьому наступні години поділяються наступним чином:
-щодо підготовки апеляційної скарги ОСОБА_1 : опрацювання рішень суду з цього питання, надання консультацій з цього питання та підготовки інших процесуальних документів з цього питання - витрачено 13 годин;
-щодо підготовки апеляційної скарги ДКСУ: опрацювання рішень суду з цього питання, надання консультацій з цього питання та підготовки інших процесуальних документів з цього питання - 6,5 години;
-щодо підготовки апеляційної скарги ГУНП України в Одеській області: опрацювання рішень суду з цього питання, надання консультацій з цього питання та підготовки інших процесуальних документів з цього питання - 6,5 години;
Таким чином, вартість послуг, перелічених у п. 1.1., відповідно до п. 2.1. всього складає 700*26=18 200, з яких:
-щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 : 13*700 = 9 100 грн;
-щодо апеляційної скарги ДКСУ: 6,5*700 = 4550 грн;
-щодо апеляційної скарги ГУНП України в Одеській області: 6,5*700 = 4550 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, колегія суддів зазначає, що «постійний моніторинг та пошук інформації щодо стадії розгляду судових справ на сайті Судова влада України та в Єдиному державному реєстрі судових рішень», «допомога у відправленні позовної заяви від 14.09.2021» не може бути віднесені до жодного з видів професійної правничої допомоги, які передбачені в ст.ст. 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Апеляційний суд зауважує, що адвокатом не деталізавано повністю вид адвокатських послуг, які надані заявниці. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди повернено апелянту. 
Вказана ухвала вмотивована тим, що 21 лютого 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Відповідно до положення статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.
Таким чином, повернення апеляційної скарги відбулось через невиконання ДКСУ вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ДКСУ не відбулось, а тому вчинення будь-яких дій задля подання відзиву на апеляційну скаргу не було необхідним.
Додатково апеляційний суд зауважує, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2022 року задоволена частково (на 46%).
Враховуючи вищезазначене, а також часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що відшкодування адвокатських витрат, заявлених у заяві про ухвалення додаткового судового рішення, не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому заява підлягає частковому задоволенню та стягненню у розмірі 6000 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови задовольнити частково. 
Ухвалити додаткову постанову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди.
Стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 гривень. 
В задоволенні решти вимог зазначеної заяви відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2024 року

Головуючий                                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                                               М.М. Драгомерецький

                                                                                       А.І. Дришлюк