ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 листопада 2024 року                                                         м. Кропивницький

справа № 401/2969/23
провадження № 22-ц/4809/1231/24 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Єгорова С. М.,
учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»;
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2024 року (суддя Мельничик Ю.С.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
Товариство з обмеженою відповідальності «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі – ТОВ «ГК «Нафтогаз України» звернулося до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 2673,51 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 

Відповідач акцептував Договір та є споживачем природного газу, що постачається позивачем до об`єкту, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте у повному обсязі не сплачує за отримані послуги, внаслідок чого за період з листопада 2021 року по червень 2023 року (включно) виникла заборгованість у сумі 2673,51 грн, яка на вимогу позивача у добровільному порядку не була погашена.

У поданому до суду першої інстанції відзиві відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що позивач посилається на існування Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, однак, про існування вказаного договору відповідачу стало відомо лише із позовної заяви. Заява - приєднання до умов договору постачання природного газу відповідачем не підписувалася. Зауважує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази постачання природнього газу до об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , який є власністю відповідача. Звертає увагу, щофакт споживання відповідачем природного газу позивачем не доведено. Такий факт не підтверджено будь-яким належними доказами. До того ж, у позові йдеться про приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , площею 50,0 кв.м., однак, такої квартири за даною адресою не існує. Також вказує, що сплата/часткова сплата вартості спожитого природного газу відповідачем не здійснювалася, оскільки будь-які правові підстави для такої сплати відсутні. Позивач у позові посилається на вимоги щодо сплати заборгованості за спожитий газ, проте, на адресу відповідача такі вимоги не надходили; доказів направлення вимог та отримання їх відповідачем позивачем не надано (а.с. 33-35).
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2024 року позов ТОВ «ГК «Нафтогаз України» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ за період з листопада 2021 року по червень 2023 року у сумі 2673,51 грн.
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли цивільні права і обов`язки на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам. Надані позивачем докази обсягу спожитого відповідачем природного газу, які були отримані від оператора ГРМ - ВАТ «Кіровоградгаз», відповідачем не спростовані. Матеріали справи не дають підстав для обґрунтованих сумнівів у правильності обліку Оператором ГРМ розподіленого відповідачу природного газу.
Судом зазначено, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Таку ж за змістом умову містить п. п. 1 п. 5.2 Типового договору.
Зваживши на встановлені у справі фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив невиконання свого зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу, у результаті чого має прострочену заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню у пред`явленому до стягнення розмірі.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення від 20 травня 2024 року у справі №401/2969/23 у повному обсязі та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд надав неправильну оцінку наданим відповідачем доказам, що призвело до висновків, які не відповідають матеріалам справи. 

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 22 серпня 2002 року (реєстраційний номер №1-1962) право власності на приміщення гуртожитку будівля АДРЕСА_2 зареєстроване за приватним підприємцем ОСОБА_1 . Згідно з технічним паспортом на будинок за адресою: АДРЕСА_2 у будівлі гуртожитку відсутня квартира за номером 2. Наголошує, що докази наведених обставин були надані до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву.

Вказує, що наголошував суду на тому, що враховуючи надані документи та склад сторін спору, даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2024 року залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до ухвал апеляційного суду від 21 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на скаргу, а також закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.  

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.
Встановлені у справі фактичні обставини
В обґрунтування вимог позову позивач зазначав, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу, що постачається позивачем до об`єкту, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 50,00 кв.м., та належить відповідачу.

З наявної у матеріалах справи копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу приміщення від 22 серпня 2002 року, укладеного між ВАТ «Зоря» як Продавцем та фізичною особою – підприємцем ОСОБА_1 як Покупцем, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1962, вбачається, що Продавець продав, а Покупець купив приміщення гуртожитку, яке складається з цегляної будівлі, площею 807,9 кв.м., що знаходиться у АДРЕСА_2 (а.с. 36).
Згідно з технічним паспортом на жилий дім індивідуального житлового фонду за адресою АДРЕСА_2 , власником з часткою 1,0 приміщення гуртожитку меблевої фабрики ВАТ «Зоря» являється приватний підприємець ОСОБА_1 (а.с. 37-42).
Відповідно до інформації від 30 червня 2023 року, наданої на запит позивача Кропивницькою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та довідки про фінансовий стан за ЕІС-кодом № НОМЕР_1 ХМ20162441790S за адресою: АДРЕСА_3 споживачем ОСОБА_1 у період з листопада 2021 року по червень 2023 року включно спожито природного газу в загальному об`ємі 336 куб.м. на суму 2673,51 грн (а.с.15-18).
Позивачем за адресою: АДРЕСА_3 направлялись вимоги про сплату заборгованості за спожитий газ від 12 серпня 2022 року та від 10 березня 2023 року (а.с. 20-21).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 з 22 серпня 2002 року є єдиним власником всього жилого дому, що належить до індивідуального житлового фонду, за адресою: АДРЕСА_2 . 

Позивач, як Оператор ГРМ на території ліцензійної діяльності у Кіровоградській області здійснює облік спожитого природного газу, зокрема, визначення спожитих побутовими споживачами обсягів природного газу згідно положень гл.1 розд. IX, п. 5 гл. 4 розділу IX, п. 6 гл.1 розд. XV Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30 вересня 2020 року. Таким чином, позивач на підставі ліцензії здійснює повноваження щодо розподілу природного газу, в тому числі й за адресою: АДРЕСА_2 .

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі - Кодексом ГРМ), постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГРМ та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Отже, відповідач як побутовий споживач відноситься до суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з п. 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ обов`язковою умовою для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до п. 3 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст.ст 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до Типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20, від 14 вересня 2022 року у справі № 717/341/21.

Встановлено, що оператором газорозподільної системи на території Кіровоградської області на підставі відповідної ліцензії є ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна», а ОСОБА_1 є споживачем послуг природного газу за адресою: АДРЕСА_3 , якому присвоєно номер особового рахунку № НОМЕР_2  та присвоєно ЕІС - код №56ХМ20162441790S, до будинку подається природний газ, між сторонами існують договірні правовідносин, що оформлені шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору розподілу природного газу.

Зазначені обставини відповідачем належним та допустимими доказами не спростовані.

Акцептування відповідачем договору про розподіл природного газу, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулось шляхом вчинення ним дій, зокрема щодо щомісячного споживання різних об`ємів природного газу, що підтверджується зміною показань газового лічильника за адресою споживача по особовому рахунку № НОМЕР_2 та вбачається з розрахунку місячної вартості послуги розподілу природного газу відповідачу.

Згідно з ч.1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно з п. 5 Розділу І Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила) постачальник із спеціальними обов`язками - суб`єкт господарювання, на якого відповідно до ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу.

Відповідно до п. 9 Розділу ІІ Правил постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладений обов`язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам, об`єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих Правил та чинного законодавства України.

Пунктами 1-3 Розділу ІІІ Правил передбачено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального EIC-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Постачальники зобов`язані на власному сайті розмістити редакцію договору постачання природного газу, яка має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам. Постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладені обов`язки постачати природний газ побутовим споживачам, додатково розміщують редакцію договору у друкованих виданнях, що публікуються в межах їх території ліцензованої діяльності.

Постачальники із спеціальними обов`язками не мають права відмовити побутовим споживачам, об`єкти яких знаходяться в межах їх закріплених територій, в укладенні договору постачання природного газу та на період відсутності у побутового споживача іншого постачальника зобов`язані постачати природний газ такому споживачу на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та з урахуванням вимог цих Правил.

Відповідно до п. 4 Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.

За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

За відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати Оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

У п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2494 передбачено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 09 червня 2021 року у справі 303/7554/16-ц.

Виходячи з наведеного, згода споживача на приєднання до умов договору про постачання природного газу може бути підтверджена фактичним споживанням природного газу після офіційного опублікування договору постачальником.

Викладеним спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких взаємовідносин між позивачем та відповідачем у справі.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем споживання останнім за адресою: АДРЕСА_3 у період з листопада 2021 року по червень 2023 року включно природного газу у загальному об`ємі 336 куб. м. на суму 2673,51 грн.

Зазначена заборгованість відповідачем не сплачені, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення вимог позову у повному обсязі.

При цьому, доводи скаржника про те, що дану справу належить розглядати у порядку господарського судочинства колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, у силу принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у цивільному процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). 
Всупереч викладеному, надаючи докази набуття в 2002 році у власність об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 у статусі фізичної особи – підприємця, відповідач ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не подав доказів використання зазначеної будівлі у своїй підприємницькій діяльності у спірний період, зокрема, укладення з позивачем договору постачання природного газу у якості споживача – приватного підприємця. Більш того, не надано жодної актуальної інформації щодо об`єкту нерухомості. Доступ суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, охоплює відомості за період значно пізніше ним придбано майно відповідачем, в даному реєстрі інформація щодо АДРЕСА_2 , в силу положень попередньо діючого законодавства. Суд не вправі збирати докази у справі з власної ініціативи. 

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду. 

Оскільки визначені процесуальним законом підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2024 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський 
С. М. Єгорова