Номер провадження: 22-ц/813/4606/24 
Справа № 523/2941/24
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання коштів, отриманих у кредит та позику спільною сумісною власністю подружжя, стягнення частини виплачених грошових зобов`язань в порядку регресу, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Кремер І.О. 23 лютого 2024 року у м. Одеса, -
встановила:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 про визнання коштів, отриманих у кредит та позику спільною сумісною власністю подружжя, стягнення частини виплачених грошових зобов`язань в порядку регресу.
Одночасно із зверненням до суду з позовом, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, на обґрунтування вимог якої зазначала, що відповідач ОСОБА_2 вже багато років проживає в США, в Україні за ним зареєстровано тільки 1/2 частини нерухомого майна кафе – бару «Монте – Кристо», загальною площею 768,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При відчуженні ОСОБА_3 на користь третіх осіб вказаного майна у будь – який час зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі. У зв`язку з цим, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме кафе – бар «Монте – Кристо», загальною площею 768,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь – яким фізичним, юридичним чи іншим особам вчиняти будь – які дії, спрямовані на перебудову, переобладнання, реконструкцію, з розпорядження арештованим майном з переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме відчужувати, передавати безоплатно у власність, дарувати, забезпечувати зобов`язання, передавати у вигляді внеску до статутного капіталу та вчиняти будь – які інші правочини щодо зміни власника даного нежитлового приміщення.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
Сторони про розгляд справи на 15 жовтня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явилась ОСОБА_1 
ОСОБА_2 було сповіщено про розгляд справи шляхом направлення судової постки на електронну адресу. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково.
Накладено арешт на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе – бару «Монте Крісто», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1460061251101, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», надалі – Постанова). 
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що на час постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову не навела достатнє обґрунтування необхідності забезпечення позову, а саме існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не накладення заходів забезпечення позову, вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій, які дають підстави вважати про його намір відчужити 1/2 частку нежитлової будівлі кафе – бару «Монте Кристо», загальною площею 768,5 кв.м., що позбавило суд першої інстанції можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У наступному, після надання відповідних доказів на підтвердження заявлених вимог про вжиття заходів забезпечення позову, судом першої інстанції заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково, про що вказано вище.
Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що заява про забезпечення позову не містила належного обґрунтування необхідності забезпечення позову із підтвердженням належних доказів, а саме існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не накладення заходів забезпечення позову, на підставі чого судом відмовлено у задоволенні поданої заяви.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, вказаних висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2024 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 28 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе