ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/10782/24                                                                      Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко Н.В.
                                                                                  Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2024 року                                                                                         м. Київ
   Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Кузьмишиної О.М. 
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив:
- визнати протиправними дії головного спеціаліста - інспектора з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Регеди Єгора Юрійовича під час фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису) нібито порушення правил зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та складанні повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія 2КІ № 0000106307;
- визнати протиправною та скасувати постанову серії 2КІ № 0000106307 від 08 березня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) відносно ОСОБА_1 і закрити справу про адміністративне правопорушення.
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору шляхом переказу на особистий рахунок позивача iban: НОМЕР_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року у  задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт зазначає, що 08.03.2024, приблизно о 14 год. 16 хв., керуючи власним транспортним засобом «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , із дотриманням всіх вимог Правил дорожнього руху, він здійснював рух по вул. Георгія Кірпи, в напрямку вул. Василя Липківського, м. Київ. На той час в нього виникла термінова необхідність здійснити телефонний дзвінок, у зв`язку з чим, 08.03.2024, приблизно о 14 год. 17 хв., він припинив рух свого транспортного засобу на проїзній частині вул. Георгія Кірпи, біля правого тротуару, поруч із входом в ресторан «Пузата Хата», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3 та вийшов з автомобіля.  Апелянт вказує, що він усно повідомив інспектора з паркування про те, що припинення руху автомобіля «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , ним було виконано 08.03.2024, не пізніше 14 год 19 хв. та продемонстровано відповідний доказ (фотографію).
Таким чином, апелянт стверджує, що 08.03.2024, як мінімум з 14 год 19 хв. до 14 год. 47 хв, тобто, як мінімум 28 хвилин, його автомобіль перебував у нерухомому стані, тобто, в стані коли його рух було припинено на час більший, ніж 5 хвилин. При цьому, звертає увагу на те, що увесь вищевказаний час (як мінімум 28 хвилин) припинення руху його автомобіля не було пов`язано ні з виконанням вимог Правил дорожнього руху (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо), ні з необхідністю посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу. Апелянт стверджує, що станом на 14 год. 41 хв. 08 березня 2024 року інспектор з паркування про це був достеменно обізнаний.
Отже, апелянт вважає, що його вищеописане діяння щодо припинення руху автомобіля, починаючи з шостої хвилини після припинення руху транспортного засобу, тобто, починаючи, як мінімум з 14 год. 25 хв. 08 березня 2024 року та до відновлення руху його автомобіля є таким, що не містить порушень вимог підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, в тому числі, станом на 14 год. 39 хв., 14 год. 40 хв. та 14 год. 41 хв. Як наслідок, апелянт робить висновок про відсутність події правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, яке зазначено у повідомленні та оскаржуваній постанові інспектора з паркування і, відповідно, про відсутність обов`язкової умови притягнення його до адміністративної відповідальності.
Крім того, апелянт стверджує, що в оскаржуваній постанові, в порушення вищевказаних вимог ст. 283 КУпАП, відсутні належні: опис обставин, установлених під час розгляду справи; відомості щодо часу і місця вчинення адміністративного правопорушення.
Апелянт звертає увагу, що фактичним місцем перебування його транспортного засобу в період, як мінімум з 14 год 19 хв. до 14 год. 47 хв., є місце на проїзній частині вул. Георгія Кірпи, біля правого тротуару, поруч із входом в ресторан «Пузата Хата», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3. Тобто, місцем припинення руху його автомобіля «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , у вищевказаний період часу не була ділянка проїзної частині вул. Георгія Кірпи, 2, в м. Київ. 
05 серпня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
У відзиві відповідач зазначає, що апелянт, також, жодним чином не заперечує розміщення транспортного засобу у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 метрів. Вказує, що твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення базується на помилковому тлумаченні норм законодавства, оскільки, відповідно до матеріалів фотофіксації постанови про накладення адміністративного стягнення від 08.03.2024 серія 2КІ № 0000106307, автомобіль ОСОБА_1 розміщено за 127 см. від суцільної лінії дорожньої розмітки.
Також, 23 вересня 2024 року до суду апеляційної інстанції від відповідача - Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначає про винесення Шевченківським районним судом м. Києва ухвали від 09 серпня 2024 року про виправлення описок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування у відповідача всіх постанов інспектора та всіх матеріалів фото/відеофіксації конкретних правопорушень та фото/відео матеріалів з відповідного технічного засобу: «АРМ Інспектора» за 08.03.2024, за період з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв.
Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.
Надані ОСОБА_1 в судовому засідання 15 жовтня 2024 року пояснення викладені ним в письмовій позиції, що долучена до матеріалів справи.
У даній письмовій позиції апелянт зазначив, що диспозиція частини 3 статті 122 КУпАП є бланкетною та не містить конкретних ознак відповідних адміністративних правопорушень (зокрема, не містить правил зупинки, стоянки) та для їх встановлення (тобто для встановлення правил зупинки, стоянки) відсилає до інших підзаконних нормативних актів. Значення термінів «зупинка» та «стоянка» наведені в пункті 1.10 Правил дорожнього руху. Апелянт вказує, що законодавцем не ототожнюються поняття «зупинка» та «стоянка», які, на «перший погляд», хоч і схожі, але вимоги до них є різними. Головна їх відмінність полягає у часовому факторі: стоянка передбачає тривалість, а зупинка - короткочасний маневр.
Апелянт, враховуючи зміст термінів «зупинка» та «стоянка», робить наступні висновки, що: у випадку припинення руху транспортного засобу на час більший, ніж 5 хвилин, в розумінні Правил дорожнього руху, може бути здійснено виключно «стоянку» та, що таку «стоянку» здійснено, починаючи саме з 1 секунди вищевказаного припинення руху; у випадку припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, в розумінні Правил дорожнього руху, «зупинка» ніколи не здійснювалась.
Також, апелянт вважає, що підпункт «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху не забороняє припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, а підпункт «а» пункту 15.10  Правил дорожнього руху забороняє припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, у місцях, де заборонено припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин.
Тобто, на переконання апелянта, порушення правил припинення руху транспортного засобу на час більший, ніж 5 хвилин (тобто, порушення правил «стоянки) у місцях, де заборонено припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин (тобто, в місцях де «зупинку» заборонено) від самої першої секунди відповідного припинення руху транспортного засобу є таким, що, в розумінні Правил дорожнього руху, ніколи не може бути порушенням правил зупинки, зокрема, правил, встановлених пп. «д» п. 15.9 Правил дорожнього руху.
Отже, апелянт вказує на відсутність у вищеописаному та вчиненому ним діянні одного з обов`язкових елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: «порушення правил зупинки».
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, головним спеціалістом - інспектором з паркування першого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіально контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Регедою Єгором Юрійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 08 березня 2024 року серії 2КІ № 0000106307, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.
В оскаржуваній постанові зазначено, що транспортний засіб «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , 08 березня 2024 року о 14 год. 41 хв. на вул. Георгія Кірпи, 2 в м. Києві зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м., чим порушено п. 15.9 д) ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення: АРМ Інспектора.
Власником транспортного «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Не погоджуючись із діями інспектора з паркування щодо оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, розгляду справи та складання повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, а  також, з постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
В силу вимог пункту 15.1 Правил дорожнього руху, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Відповідно до підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.
Абзацом 3 глави 1 розділу 34 Правил дорожнього руху закріплено, що горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.
Згідно вимог підпункту «а» пункту 15.10 Правил дорожнього руху, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.
Положеннями статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) закріплено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За визначенням частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено, що ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 1 статті 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 3 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 219 КУпАП, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.
Рішенням Київської міської ради від 05 жовтня 2023 року № 7112/7153 «Про впорядкування питань щодо діяльності інспекторів з паркування в місті Києві» уповноважено посадових осіб (інспекторів з паркування) Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, від імені виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що головний спеціаліст - інспектор з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Регеда Є.Ю. наділений повноваженнями розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення на підставі КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, головним спеціалістом - інспектором з паркування першого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіально контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Регедою Є.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 08 березня 2024 року серії 2КІ № 0000106307 (а.с. 20).
Даною постановою за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.
Згідно Примітки до статті 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Статтею 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. 
Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Оскільки, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , транспортний засіб «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , в силу приписів ст. 14-2 КУпАП, саме позивач несе адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
З оскаржуваної постанови від 08 березня 2024 року серії 2КІ № 0000106307 вбачається, що інспектором з паркування вказано про порушення позивачем підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, оскільки, транспортний засіб зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.  Дата, час вчинення адміністративного правопорушення - 08 березня 2024 року 14 год. 41 хв., місце вчинення адміністративного правопорушення: вул. Георгія Кірпи, 2 в м. Києві.
При цьому, в оскаржуваній постанові зазначено, що фото/відеофіксацію правопорушення здійснено технічним засобом: АРМ Інспектора. Адреса вебсайту в мережі з матеріалами фото/відеофіксації правопорушення: kyiv.digital/penalty/check. Ідентифікатор для доступу до інформації на вебсайті - номер постанови. 
Так, на вебсайті, посилання на яке з індикатором доступу вказане в оскаржуваній постанові, розміщені фотоматеріали правопорушення: сім фотознімків транспортного засобу «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , з різних ракурсів, які відображають: дату порушення - 08.03.2024 року, час - між 14 годиною 40 хвилиною і 34 секундою і 14 годиною 41 хвилиною і 33 секундою.
Такі ж фотознімки долучено ОСОБА_1 до позовної заяви.
З матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом менше 3 м.
Згідно фотознімку зробленого 08.03.2024 о 14:40:56, інспектором з паркування здійснено заміри відстані, які свідчать, що транспортний засіб позивача розташовано у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і його транспортним засобом становить 1 м. 27 см.
Стверджуючи про протиправність оскаржуваної постанови від 08 березня 2024 року серії 2КІ № 0000106307, апелянт наводить наступне обґрунтування.
Апелянт зазначає, що 08.03.2024, приблизно о 14 год. 16 хв., керуючи власним транспортним засобом «MAZDA - СХ 5», номерний знак НОМЕР_2 , із дотриманням всіх вимог Правил дорожнього руху, він здійснював рух по вул. Георгія Кірпи в напрямку вул. Василя Липківського, м. Київ. На той час в нього виникла термінова необхідність здійснити телефонний дзвінок, у зв`язку з чим, 08.03.2024, приблизно о 14 год 17 хв, він припинив рух свого транспортного засобу на проїзній частині вул. Георгія Кірпи, біля правого тротуару, поруч із входом в ресторан «Пузата Хата», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3 та вийшов з автомобіля.  Апелянт вказує, що він усно повідомив інспектора з паркування про те, що припинення руху автомобіля «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , ним було виконано 08.03.2024, не пізніше 14 год 19 хв. та продемонстровано відповідний доказ (фотографію).
Отже, апелянт стверджує, що 08.03.2024, як мінімум з 14 год 19 хв. до 14 год. 47 хв, тобто, як мінімум 28 хвилин його автомобіль перебував у нерухомому стані, тобто, в стані коли його рух було припинено на час більший, ніж 5 хвилин. При цьому, звертає увагу на те, що увесь вищевказаний час (як мінімум 28 хвилин), припинення руху його автомобіля не було пов`язано ні з виконанням вимог Правил дорожнього руху (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо), ні з необхідністю посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу. Апелянт стверджує, що станом на 14 год. 41 хв. 08 березня 2024 року інспектор з паркування про це був достеменно обізнаний.
Таким чином, апелянт вважає, що його вищеописане діяння щодо припинення руху автомобіля, починаючи з шостої хвилини після припинення руху транспортного засобу, тобто, починаючи, як мінімум з 14 год. 25 хв. 08 березня 2024 року та до відновлення руху його автомобіля є таким, що не містить порушень вимог підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, в тому числі, станом на 14 год. 39 хв., 14 год. 40 хв. та 14 год. 41 хв. Як наслідок, апелянт робить висновок про відсутність події правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, яке зазначено у повідомленні та оскаржуваній постанові інспектора з паркування і, відповідно, про відсутність обов`язкової умови притягнення його до адміністративної відповідальності.
Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінки його аргументу про обізнаність інспектора з паркування Регеди Є.Ю. про те, що рух його автомобіля у відповідному місці станом на 14 год. 41 хв. 08.03.2024 було припинено на час, більший ніж 5 хвилин. Даний аргумент позивача є таким, що жодним чином не спростовано відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.
Крім того, апелянт стверджує, що в оскаржуваній постанові, в порушення вищевказаних вимог ст. 283 КУпАП відсутні належні: опис обставин, установлених під час розгляду справи; відомості щодо часу і місця вчинення адміністративного правопорушення.
Апелянт звертає увагу, що фактичним місцем перебування його транспортного засобу в період, як мінімум з 14 год 19 хв. до 14 год. 47 хв., є місце на проїзній частині вул. Георгія Кірпи, біля правого тротуару, поруч із входом в ресторан «Пузата Хата», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3. Тобто, місцем припинення руху його автомобіля «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , у вищевказаний період часу не була ділянка проїзної частині вул. Георгія Кірпи, 2, в м. Київ. 
У письмовій позиції апелянт зазначив, що диспозиція частини 3 статті 122 КУпАП є бланкетною та не містить конкретних ознак відповідних адміністративних правопорушень (зокрема, не містить правил зупинки, стоянки) та для їх встановлення (тобто для встановлення правил зупинки, стоянки) відсилає до інших підзаконних нормативних актів. Значення термінів «зупинка» та «стоянка» наведені в пункті 1.10 Правил дорожнього руху. Апелянт вказує, що законодавцем не ототожнюються поняття «зупинка» та «стоянка», які, на «перший погляд» хоч і схожі, але вимоги до них є різними. Головна їх відмінність полягає у часовому факторі: стоянка передбачає тривалість, а зупинка - короткочасний маневр.
Апелянт, враховуючи зміст термінів «зупинка» та «стоянка», робить наступні висновки, що: 
- у випадку припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, в розумінні Правил дорожнього руху, може бути здійснено виключно «стоянку» та, що таку «стоянку» здійснено, починаючи саме з 1 секунди вищевказаного припинення руху; 
- у випадку припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, в розумінні Правил дорожнього руху, «зупинка» ніколи не здійснювалась.
Також, апелянт вважає, що підпункт «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху не забороняє припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, а підпункт «а» пункту 15.10  Правил дорожнього руху забороняє припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, у місцях, де заборонено припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин.
Тобто, на переконання апелянта, порушення правил припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин (тобто, порушення правил «стоянки), у місцях, де заборонено припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин (тобто, в місцях де «зупинку» заборонено) від самої першої секунди відповідного припинення руху транспортного засобу є таким, що, в розумінні Правил дорожнього руху, ніколи не може бути порушенням правил зупинки, зокрема, правил, встановлених пп. «д» п. 15.9 Правил дорожнього руху.
Отже, апелянт робить висновок про відсутність у вищеописаному та вчиненому ним діянні одного з обов`язкових елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: «порушення правил зупинки». 
Як наслідок, апелянт вважає, що відсутність вищевказаного обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення є обставиною, яка виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, за вчинення порушення правил зупинки, що створило перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Колегія суддів, проаналізувавши вищевказані доводи апелянта, звертає увагу, що вони зводяться до наступних тез:
- автомобіль, що належить позивачу перебував у нерухомому стані мінімум 28 хвилин, при цьому, припинення руху автомобіля не було пов`язано ні з виконанням вимог Правил дорожнього руху (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо), ні з необхідністю посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу;
- про тривалість перебування його автомобіля в нерухомому стані був обізнаний інспектор з паркування;
- діяння щодо припинення руху автомобіля, починаючи з шостої хвилини, після припинення руху транспортного засобу та до відновлення руху його автомобіля є таким, що не містить порушень вимог підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху;
- в оскаржуваній постанові, в порушення вимог ст. 283 КУпАП, не вказано  належні: опис обставин, установлених під час розгляду справи; відомості щодо часу і місця вчинення адміністративного правопорушення;
- фактичним місцем перебування його транспортного засобу є м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3, а  не Георгія Кірпи, 2, в м. Київ , як вказано про це в оскаржуваній постанові;
- у випадку припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, в розумінні Правил дорожнього руху, «зупинка» ніколи не здійснювалась;
- підпункт «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху не забороняє припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин;
- в діях позивача відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: «порушення правил зупинки».
Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до визначень, що містяться в пункті 1.10 Правил дорожнього руху:
- зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);
- стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 07 лютого 2018 року у справі 760/1873/17, здійснивши аналіз визначень «зупинка» та «стоянка», дійшов наступних висновків:
«…зупинка є першим етапом припинення руху транспортного засобу для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо). Після припинення руху транспортного засобу більш ніж на 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу настає другий етап - стоянка.
Тож поняття «зупинки» і «стоянки» є логічно - послідовними та взаємнообумовленими етапами припинення руху транспортного засобу.».
При цьому, у даній постанові Верховний Суд виходив з необхідності відкидання надмірного формалізму у тлумаченні понять «зупинка», «стоянка» та необхідності врахування наявності складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, доводи апелента про те, що у випадку припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, в розумінні Правил дорожнього руху, «зупинка» ніколи не здійснювалась, не ґрунтуються на правильному тлумаченні норм законодавства.
Колегія суддів зазначає, що для правильного висновку про те, чи було в діях позивача порушення вимог підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, необхідно встановити момент, з якого вважається здійсненою зупинка транспортного засобу.
Так, з аналізу визначення поняття «зупинка» вбачається, що зупинка транспортного засобу буде вважатися здійсненою з моменту припинення руху такого транспортного засобу. А кінцевим моментом зупинки є час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора, тощо).
Отже, колегія суддів зазначає, що в той момент, коли ОСОБА_1 припинив рух транспортного засобу MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 , він здійснив зупинку цього транспортного засобу. 
Оскільки, зупинка автомобіля позивача була здійснена у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом менше 3 м., з моменту припинення його руху вважається, що позивач порушив вимоги підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху.
Таким чином, порушення ОСОБА_1 підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху відбулося в момент припинення ним руху транспортного засобу «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 .
В свою чергу, та обставина, що автомобіль ОСОБА_1 перебував у нерухому стані, як стверджує апелянт, мінімум 28 хвилин, тобто, більше 5 хвилин, не спростовує того, що позивач порушив правила зупинки, а вказує, що позивач, окрім того, порушив правила стоянки, а саме, вимоги підпункту «а» пункту 15.10 Правил дорожнього руху.
З огляду на викладене, помилковими є доводи апелянта про те, що підпункт «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху не забороняє припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, а також, доводи про те, що діяння щодо припинення руху автомобіля, починаючи з шостої хвилини після припинення руху транспортного засобу, тобто, починаючи, як мінімум з 14 год. 25 хв. 08 березня 2024 року та до відновлення руху його автомобіля є таким, що не містить порушень вимог підпункту «д» пункту 15.9 Правил дорожнього руху, в тому числі, станом на 14 год. 39 хв., 14 год. 40 хв. та 14 год. 41 хв. 
Крім того, слід зазначити, що як порушення правил зупинки, так і порушення правил стоянки охоплюються диспозицією частини 3 статті 122 КУпАП.
Щодо доводів апелянта про те, що фактичним місцем перебування його транспортного засобу в період, як мінімум з 14 год 19 хв. до 14 год. 47 хв., є місце на проїзній частині вул. Георгія Кірпи, біля правого тротуару, поруч із входом в ресторан «Пузата Хата», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3, тобто, місцем припинення руху його автомобіля «MAZDA CX-5», номерний знак НОМЕР_2 у вищевказаний період часу не була ділянка проїзної частині вул. Георгія Кірпи, 2, в м. Київ, слід зазначити наступне. 
В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що транспортний засіб позивач зупинив дійсно за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3, а в оскаржуваній постанові допущено помилку, а саме, зазначено помилково вул. Георгія Кірпи, 2 замість правильного вул. Георгія Кірпи, 3.
Той факт, що автомобіль знаходився за адресою: м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 3 не заперечує і сам позивач.
Колегія суддів приймає до уваги вищевказані доводи апелянта, водночас, звертає увагу на те, що це не спростовує обставини розташування його автомобіля по вул.  Георгія Кірпи, 3 у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м, тобто, з порушенням вимог Правил дорожнього руху.
Також, колегія суддів вважає слушними доводи апелянта про те, що практика Верховного Суду, на яку послався суд першої інстанції, не є релевантною до спірних правовідносин.
Разом з тим, оскільки належними доказами підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, вірним є висновок суду першої інстанції, що вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху.
Доводи апелянта про те, що оскаржувана постанова серії 2КІ № 0000106307 від 08 березня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності не містить належних відомостей про час і місце вчинення адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Так, оскаржувана постанова містить інформацію про: дату, час вчинення адміністративного правопорушення («8» березня 2024 року 14 год. 41 хв.); місце вчинення адміністративного правопорушення (вул. Георгія Кірпи, 2 в м. Києві); суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи (вказано, що транспортний засіб зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3м.); акт, який передбачає адміністративну відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення (пункт 15.9 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, частина 3 статті 122 КУпАП). 
Незгода позивача з конкретним моментом, який зазначений, як час вчинення ним правопорушення, чи певна неточність у зазначенні місця вчинення правопорушення, не спростовують факту, що ці обставини вказані у спірній постанові інспектора з паркування. Крім того, як було вищезазначено, це не спростовує самого факту вчинення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху. Також, слід врахувати, що зазначення у спірній постанові часу вчинення адміністративного правопорушення 14 год. 41 хв. пов`язане з моментом виявлення інспектором з паркування такого правопорушення, а його фіксація, в свою чергу, потребує певного періоду часу. 
З приводу посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 204/8036/16-а, від 22.05.2020 у справі № 513/899/16-а, від 17.05.2018 у справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 у справі № 826/15341/15, слід зазначити, що дані судові рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин.
Так, у справі № 204/8036/16-а Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів. Верховний Суд вважав правильними висновки судів попередніх інстанцій, шо відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення правил дорожнього руху, та не доведено що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.
У справі № 513/899/16-а позивача притягнули до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 123 КУпАП, оскільки, він порушив пункт 20.4 ПДР, а саме: здійснив об`їзд колони транспортних засобів біля зачиненого залізничного переїзду, коли рух по ньому був заборонений.
У справі № 753/4366/17 позивач перетнув горизонтальну дорожню розмітку 1.3, чим порушив п.п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України. Верховний Суд у даній справі  зазначив, що вина позивача у вчинені адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, і фото знімками, що свідчать про вчинення позивачем 28.02.2017 о 08 год. 50 хв порушення вимог дорожнього знаку п. 1.3. Розділу 34 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність відповідно до положень ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У  справі № 826/11623/16 предметом позову були вимога ДПІ про сплату боргу (недоїмки) від 07.04.2016 № Ф-15986-23 та рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги №4358/П/26-15-10-02-16 від 04.07.2016.
У справі № 826/15341/15 Запорізьке державне підприємство «Кремнійполімер» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 13.07.2015 № 000386 про застосування фінансових санкцій.
Так, зазначені відмінності у фактичних обставинах справи виключають можливість врахування висновків Верховного Суду у справах № 204/8036/16-а, № 513/899/16-а, № 753/4366/17, № 826/11623/16, № 826/15341/15.
Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, ч. 1 ст. 6, яка  гарантує право на справедливий судовий розгляд, та доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не проаналізовано позовну заяву, є необгрунтованими, оскільки, суд першої інстанції надав оцінку основним доводам позивача, однак, зміст апеляційної скарги свідчить про незгоду з такими висновками суду першої інстанції.
Посилання апелянта на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції містить посилання на іншу постанову - «від 04.07.2023 серія 1К1 № 0000803590», та посилання на притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2024 року було виправлено допущені описки. 
Також, необґрунтованим є посилання апелянта на невитребування судом першої інстанції всіх матеріалів фото/відеофіксації конкретних правопорушень, та фото/відео матеріалів з відповідного технічного засобу: «АРМ Інспектора» за 08.03.2024, за період з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв., оскільки, це не впливає на правильність вирішення судом першої інстанції даної справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що у даній справі відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність дій інспектора з паркування та прийняття рішення у виді постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. 
Рішення апеляційного суду може бути оскаржене до Верховного Суду у випадках та строки, встановлених КАС України.  

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                    Кузьмишина О.М.