ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9399/24 Справа № 213/1921/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 213/1921/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Акціонерне товариство «РВС Банк»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Мазуренко В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 липня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року Акціонерне товариство «РВС Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 травня 2019 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 підписано заяву-договір № 0032071 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Як вбачається з заяви-договору № 0032071 від 24 травня 2019 року відповідачка підписанням заяви-договору про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептувала укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналася до умов договору. З умовами договору відповідачка ознайомлена та зобов`язалась самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.
За умовами заяви відповідачці надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 15 384,62 грн. Строк дії кредиту - 24 місяці, процентна ставка % річних - 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту.
В день підписання заяви-договору № 0032071 від 24 травня 2019 року, відповідачка отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору.
Крім того, 06 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ОСОБА_1 підписано заяву-договір № 1032071 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Як вбачається з заяви-договору № 1032071 від 06 грудня 2019 року відповідачка підписанням заяви-договору про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептувала укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналася до умов договору. З умовами договору відповідачка ознайомлена та зобов`язалась самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.
За умовами заяви відповідачці надано споживний кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 25 641,03 грн. Строк дії кредиту - 24 місяці, процентна ставка % річних - 18, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту.
В день підписання заяви-договору № 1032071 від 06 грудня 2019 року, відповідачка отримала платіжну картку, яка відкрита згідно умов заяви-договору.
Відповідач порушила свої зобов`язання щодо повернення кредитів, у зв`язку з чим, станом на 19 березня 2024 року заборгованість за договором від 24 травня 2019 року становить 19 459,69 грн, заборгованість за договором від 06 грудня 2019 року становить 38 743,52 грн, які позивач просив стягнутим з відповідача на свою користь. 
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року позовні вимоги навчання задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «РВС Банк» заборгованість за Договором кредиту № 0032071 від 24 травня 2019 року у розмірі 19 459,69 грн та за Договором кредиту № 1032071 від 06 грудня 2019 року в розмір 38 743,52 грн, а всього стягнуто 58 203 грн 21 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «РВС Банк» судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нарахування по кредитам заборгованості з комісії, процентів та пені є необґрунтованими. 
Також наполягає на застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні вимог, строк давності по яких минув.
Крім того вказує, що з 25 лютого 2022 року відповідач перебуває на військовій службі, тому нарахування процентів відповідачеві в цей період є незаконними та необґрунтованими. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суд першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу представника відповідача - залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що 24 травня 2019 року ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «РВС Банк» підписали заяву-договір № 0032071 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Вказана заява-договір містить, зокрема, персональні дані відповідачки та прохання надати їй споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту 15 384,62 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту.
За розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 19 459,69 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 8 892,42 грн; заборгованість за процентами – 3 034 грн; заборгованість за комісією – 7 516,18 грн; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) – 17,09 грн.
Крім того, 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «РВС Банк» підписали заяву-договір № 1032071 про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Вказана заява-договір містить, зокрема, персональні дані відповідачки та прохання надати їй споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту 25 641,03 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту.
За розрахунком заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 38 743,52 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 19 861,39 грн; заборгованість за процентами – 7 134,59 грн; заборгованість за комісією – 11 747,54 грн.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку, Акціонерне товариство «РВС Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Публічна пропозиція Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначені, в тому числі, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цією публічною пропозицією Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ознайомилася відповідачка і з ними погодилася, підписуючи заяву-договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування пені у зазначеному в цих документах, що додані до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.
Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор мав можливість додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг банку, відсутні підстави для врахування наведених сум при визначенні розміру заборгованості та її подальшого стягнення.
Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальницею, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві-договорі позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальницею запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунками заборгованості, які було надано до суду першої інстанції.
Так, згідно з наданим позивачем розрахунком за Кредитним договором № 0032071, здійсненого станом на 19 березня 2024 року, видно, що видано кредит в розмірі 15 384,62 грн, погашено боржником тіло кредиту в розмірі 1 139,68 грн і 5 352,52 грн, отже заборгованість складає 8 892,42 грн. Проценти нараховані по ставці 18 % в сумі 5 322,33 грн, відповідачкою сплачено 2 288,33 грн, тому борг складає 3 034,00 грн. При цьому, проценти нараховані відповідно до річної ставки 18 % за два роки, тобто відповідно до умов кредитного договору. 
Крім того, банком було нараховано комісії в розмірі 14 307,74 грн та відповідачем із нарахованих комісій сплачено 6 791,56 грн, борг, на переконання позивача, складає 7 516,18 грн. 
Також із розрахунку видно, що у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань банком було нараховано пеню за період з 01 липня 2019 року по 12 березня 2020 року у розмірі 210 грн, з яких позичальником сплачено 192,91 грн, отже залишок складає 17,09 грн. 
Загальна заборгованість за Кредитним договором № 0032071 від 24 травня 2019 року, за підрахунком позивача, становить 19 459,69 грн.
Як видно із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1032071, здійсненого станом на 19 березня 2024 року, видно, що відповідачу надано кредит в сумі 25 641,03 грн з яких погашено боржником 895,03 грн і 4884,61 грн, отже заборгованість складає 19 861,39 грн.
Проценти нараховані по ставці 18% в сумі 8 826,47 грн, сплачено боржником 1 691,81 грн, отже борг складає 7134,59 грн. При цьому, проценти нараховані відповідно до річної ставки 18 % за два роки, тобто відповідно до умов кредитного договору. 
Нараховано комісії в розмірі 18 461,52 грн, сплачено 6 713,98 грн, тобто борг за комісіями складає 11747,54 грн. 
Загальна заборгованість Кредитним договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року, за підрахунком позивача, становить  38 743,52 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за договором № 0032071 від 24 травня 2019 року та кредит за договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за кредитом.
Натомість матеріали справи свідчать про те, що підписана ОСОБА_1 заява-договір від 24 травня 2019 року та заява-договір від 06 грудня 2019 року не містить істотних умов кредитного договору, зокрема в ній відсутні будь-які дані стосовно визначення розміру неустойки (пені).
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 нарахованої пені в сумі 17,09 грн, оскільки домовленості про нарахування пені підписана відповідачкою заява-договір від 24 травня 2019 року не містила.
Що стосується нарахування комісії, колегія суддів виходить з наступного.
Так, у підписаній позичальницею заяві-договору № 0032071 від 24 травня 2019 року та заяві-договору № 1032071 від 06 грудня 2019 року про надання банківської послуги (платіжна картка «Простір»), що є договором про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, встановлено разову комісію при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту та щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту.
Як вбачається з абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту, а також разової комісії при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту є нікчемною, а тому їх нарахування не підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за щомісячною комісію за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту в розмірі 14 307,74 грн за договором № 0032071 від 24 травня 2019 року та суми наданого кредиту в розмірі 18 461,52 грн за договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року задоволенню не підлягають.
Таким чином стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» підлягає заборгованість за договором № 0032071 від 24 травня 2019 року в розмірі 11 926,42 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 8 892,42 грн; процентів за користування кредитом в розмірі 3 034 грн та заборгованість за договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року в розмірі 26 995,98 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 19 861,39 грн; процентів за користування кредитом в розмірі 7 134,59 грн.
Розмір заборгованості за договором № 0032071 від 24 травня 2019 року 11 926,42 грн має бути зменшений на 6 791,56 грн, які були сплачені відповідачем та зараховані позивачем на погашення комісії, яка нараховувалась позивачем безпідставно, тому розмір заборгованості за договором № 0032071 від 24 травня 2019 року становить 5 134,86 грн і саме цей розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Розмір заборгованості за договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року 26 995,98 грн має бути зменшений на 6 713,98 грн, які були сплачені відповідачем та зараховані позивачем на погашення комісії, яка нараховувалась позивачем безпідставно, тому розмір заборгованості за договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року становить 20 282 грн і саме цей розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що до зазначених правовідносин необхідно застосувати позовну давність колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 29 квітня 2024 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по кредитам, нарахованих до 29 квітня 2021 року.
Разом з тим, судом враховується, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.
Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 24 травня 2019 та від 06 грудня 2019 року закінчився під час дії карантину, ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.
Отже, позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом, у зв`язку з чим задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до даних вимог позивача слід відмовити.
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з 25 лютого 2022 року вона перебуває на військовій службі, тому нарахування процентів відповідачеві в цей період є незаконними та необґрунтованими, оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховані за кредитним договором № 0032071 від 24 травня 2019 року та за кредитним договором № 1032071 від 06 грудня 2019 року відповідно до річної ставки 18 % за два роки, тобто до початку перебування відповідача на військовій службі.
За наведених вище обставин рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви підялгає стягенню з позивача пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1 057,84 грн, у зв`язку з чим судове рішення в цій частині підлягає зміні із зменшенням судового збору з 2 422,40 грн до 1 057,84 грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 046,84 грн підлягає стягненню з АТ «РВС Банк» на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року змінити в частині визначеного розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «РВС Банк», зменшивши розмір заборгованості за Договором кредиту № 0032071 від 24 травня 2019 року з 19 459,69 грн до 5 134 (п`ять тисяч сто тридцять чотири) грн 86 коп, зменшивши розмір заборгованості за Договором кредиту № 1032071 від 06 грудня 2019 року з 38 743,52 грн до 20 282 (двадцять тисяч двісті вісімдесят вісім) грн, зменшивши розмір загальної заборгованості з 58 203 грн 21 коп до 25 416 (двадцять пять тисяч чотириста шістнадцять) грн 86 коп.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2024 року змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» розмір судового збору з 2 422, 40 грн до 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн 84 коп. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «РВС Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 046 (дві тисячі сорок шість) грн 84 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: