ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/2470/24                                                Головуючий 1 інстанції: Ольховський Є.Б.
Провадження №33/818/1240/24                        Доповідач: Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       23 вересня 2024 року                                                                м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Шкляр І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою 
                ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , -
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що 28 квітня 2024 року о 22 годині 13 хвилин в м. Харкові, вул. Новий Побут, буд.10, водій ОСОБА_1 керував т.з. ГАЗ 2410, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Водій від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», відмовився під відеофіксацію 472303, 471770.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищезазначену постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження закрити, оскільки він не був присутнім при винесенні рішення суду, у зв`язку з чим не мав можливості надати пояснення стосовно порушення співробітниками поліції норм чинного законодавства. Зазначає, що суд першої інстанції не надав відповідної оцінки тому факту, що він не керував автомобілем ГАЗ 2410, оскільки автомобіль знаходився у неробочому стані, Правил дорожнього руху він не порушував, у зв`язку з чим у працівників поліції не було законних підстав для зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення. На думку апелянта, працівники поліції порушили процедуру огляду водія на стан сп`яніння, оскільки він на місці просив залучити свідків або надати докази, де підтверджується факт керування ним транспортним засобом. Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що працівники поліції не вилучили автомобіль або під розписку не віддали автомобіль тверезому водію. 

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваного рішення він отримав тільки 09 липня 2024 року, у зв`язку з чим не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством, подати апеляційну скаргу. 
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Шкляр І.М., які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили постанову суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Так, приписами пункту 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п.1.10 Правил дорожнього руху, водій – це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. 
За змістом п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона якої полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само і відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є, зокрема, свідома відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, направлення на огляд, а також на відомості відеозапису події за участю ОСОБА_1 .
Із відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, вбачається, що 28 квітня 2024 року о 22 годині 13 хвилин в м. Харкові, вул. Новий Побут, 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 2410, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» м. Харкова водій відмовився під відеофіксацію 472303, 471770, чим порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (арк.1).
Також належить взяти до уваги, що відповідно до відомостей рапорту інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП, ст. лейтенанта поліції Штонденко Юлії, під час несення служби в екіпажі «Купол-3201» за адресою: м. Хакрів, вул. Новий Побут, 10, згідно ст.35 ЗУпНп п.3, було зупинено т.з. ГАЗ 2410, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який керував т.з. маючи тех. несправність, а саме не працюючий задній лівий габаритний вогонь. Під час спілкування з водієм у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, після чого запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР «ОКНЛ» м. Харкова, на що водій відмовився. Щодо водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол серії ААД №224427 за ч.1 ст.130 КУпАП, п.п. 2.5 ПДР України. Технесправність т.з. було усунуто на місці зупинки т.з. Після складання матеріалів водія було відсторонено від керування т.з. Авто залишено на місці зупинки т.з. без порушень ПДР. Також у водія ОСОБА_1 було вилучено п/в серії ХАА№417263 від 01.03.2003 року ДАІ МВСУВС м. Харкова та видано тимчасовий дозвіл на право керування т.з. ТЗ№002680 (арк.5).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи, складені уповноваженими державними особами та дії цих посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва, відповідно до ст.267 КУпАП, з метою ініціювання службової перевірки або притягнення цих осіб до дисциплінарної відповідальності.
Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 подавалася заява у порядку, передбаченим чинним КПК України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також стороною захисту не надано відомостей про те, що він звертався до суду в порядку КАСУ щодо оскарження дій працівників поліції.
Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг з боку ОСОБА_1 щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду останнього на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу, апеляційний суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті працівника поліції відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Більш того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» м. Харкова від 28 квітня 2024 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук. Огляд на стан наркотичного сп`яніння не проводився (а.с.4).
У судовому засіданні Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 повідомив, що він проходить службу з 30 березня 2022 року за посадою навідник. ОСОБА_1 , вказав про те, що у нього не має спеціальності, як військовий водій транспортного засобу, що належить Збройним Силам України. Зазначив, що до цих подій, він двоє суток був на бойовому чергуванні, та у зв`язку з тим, що у них зламалась машина Камаз, він їхав за запчастинами, які були замовлені раніше. ОСОБА_1 сказав, що він спочатку відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, та пояснював працівникам поліції, що у нього є маленький проміжок часу, забрати деталі для Камазу та повернутись назад до частини, оскільки у нього група МГО, яка постійно працює. Звертає увагу на те, що, коли працівник поліції почала заповнювати документи, він одразу погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, але йому повідомили про те, що вже пізно, оскільки вже була виписана 130. Вважає, що Правила дорожнього руху він не порушував. Дії працівників поліції не оскаржував, оскільки не знав про це. Просив постанову суду скасувати, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. 
Разом з цим, ці покази не узгоджуються з відеозаписом події від 28 квітня 2024 року за участю ОСОБА_1 , який знаходиться в матеріалах справи (арк.3).
Зокрема, з відеозапису вбачається, що автомобіль ГАЗ2410, д.н.з. НОМЕР_1 , у темну пору доби рухається по проїзній частині, та на вимогу працівників поліції зупиняється на узбіччі дороги. Із автомобілю вийшов водій та повідомив, що пробив колесо, а також спитав у працівників поліції причини зупинки його транспортного засобу. Поліцейський повідомив, що в автомобілі не працює задній лівий габаритний вогонь. На запитання працівника поліції, ОСОБА_1 повідомив, що він є військовий, їде з війни, забороненого у нього нічого не має, заїхав додому, та пробив колесо. Працівник поліції повідомив, що у ОСОБА_1 дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість, та запитала, чи не вживав останній наркотичних речовин. ОСОБА_1 пояснив, що він неділю назад вживав канабіс. Працівники поліції неодноразово пропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також повідомили про те, що в іншому випадку буде складений протокол за ч.1 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 сказав, що він не поїде, та говорив про те, що у нього вже є, і він завтра їде вирішувати до прокуратури ці питання. Працівник поліції перед складанням протоколу детально роз`яснює ОСОБА_1 ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та повідомляє, що після складання протоколу водію буде заборонено керувати транспортним засобом. Права та обов`язки ОСОБА_1 були зрозумілі. 
І тільки після того, як працівник поліції почала складати протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повідомив інспектору, що бажає проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. На запитання поліцейського, чи бажає водій отримати тимчасовий дозвіл, останній категорично відмовився, оскільки бажав їхати до лабораторії. Поліцейський повідомив, що водію неодноразово пропонувалось поїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак ОСОБА_1 пояснив, що 5 днів назад вживав канабіс, і тому відмовився від проходження медичного огляду під відеофіксацію, у зв`язку з чим і складено адміністративний протокол. ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення та намагався вирішити це питання. Однак, через деякий час погодився підписати протокол та отримав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.
Таким чином, зазначений відеозапис відтворює обставини події, факт керування ОСОБА_1 автомобілем та хід спілкування останнього з працівниками поліції, законну вимогу працівника поліції на проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також відмову водія від проходження зазначеного огляду. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляду на стан сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій в стані наркотичного сп`яніння чи ні. 
Доводи апеляційної скарги про те, що у працівників поліції булі відсутні законні підстави для зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки під час складення протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП процесуально не передбачено зазначення причини зупинки транспортного засобу і це об`єктивно не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому такі доводи апелянта є необґрунтованими.
Більш того, з рапорту працівника поліції та відеозапису події від 28 квітня 2024 року за участю ОСОБА_1 , вбачається, що працівниками поліції, згідно п.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений транспортний засіб ГАЗ 2410, д.н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , у зв`язку з технічною несправністю автомобіля, а саме: непрацюючого заднього лівого габаритного вогню. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що, відповідно статей 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», статей 130, 255, 266 КУпАП, вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», поліцейський є спеціально уповноваженою особою на зупинку транспортного засобу та виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а, відтак, доводи апелянта про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував транспортним засобом, а автомобіль знаходився в неробочому стані, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та розцінює як спосіб уникнення останнім відповідальності, оскільки з відеозапису, наявним в матеріалах справи, чітко вбачається факт керування ОСОБА_1 , в якості водія, автомобілем ГАЗ2410, д.н.з. НОМЕР_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушено порядок огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння та не застосовано спеціальний технічний засіб на місці події, є безпідставними, з огляду на таке. 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735. 
За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному в Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Крім того, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.
Разом з цим, відповідно до пункту 9 розділу ІІ вищевказаної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в супроводі працівників поліції була чіткою і зрозумілою для сприйняття, у зв`язку з чим, у ОСОБА_1 не було будь-яких об`єктивних підстав для не проходження такого огляду, що, у свою чергу, свідчить про умисне бажання уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне. 
З огляду на викладене, суд не вбачає істотних порушень вимог Інструкції з боку працівників поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Більш того, в матеріалах справи міститься довідка інспектора УПП в Харківській області, згідно з якою ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , категорії В (арк.2), що свідчить про позитивне складення ним іспиту на знання вимог Правил дорожнього руху, а тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає правила дорожнього руху, в тому числі п. 2.5. 
Отже, суд апеляційної інстанції вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП.
Доводи ОСОБА_1 про залучення свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів про підтвердження факту керування транспортним засобом є необґрунтованими, оскільки факт відмови ОСОБА_1 зафіксований працівниками поліції на відео з застосуванням технічних засобів, а тому, присутність свідків, відповідно до вимог ст.266 КУпАП, в даному випадку не є обов`язковою, і не свідчить про порушення порядку працівниками поліції огляду водіїв на стан сп`яніння. 
Щодо доводів апеляційної скарги про невручення поліцейськими ОСОБА_1 направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, апеляційний суд зазначає наступне.
Направлення на огляд до закладу охорони виписується для закладу охорони здоров`я у разі погодження водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що є підставою для проведення працівниками медичного закладу відповідного огляду.
Під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я, чим не виконав вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, що стало підставою для складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відповідно, у поліцейських були відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 направлення до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Більш того, посилання ОСОБА_1 на те, що він направлений до закладу 01.12.2023 року, а сам висновок готовий 06.12.2023 року не стосується подій від 28 квітня 2024 року.
Не знаходять свого обґрунтованого підтвердження й доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах справи даних про відсторонення від керування транспортним засобом водія ОСОБА_1 та вилучення автомобілю під розписку тверезому водію після складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно рапорту працівника поліції, технічна несправність транспортного засобу була усунута на місці зупинки автомобіля, а після складання матеріалів, водія було відсторонено від керування транспортного засобу, автомобіль залишено на місці зупинки, без порушень Правил дорожнього руху, що відповідає вимогам статті 265-2 КУпАП.
Поряд із цим, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №224427 від 28 квітня 2024 року вбачається, що тимчасово вилучені документи, а саме ПІ в ХАА №417263 від 01.03.2003 року ДАІ МВС УМВС м. Харкова, та отримано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 , де ОСОБА_1 поставив особисто свій підпис, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суддя розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , чим порушив вимоги статті 268 КУпАП, не є підставою для скасування постанови судді.
З матеріалів справи встановлено, що справа про адміністративне правопорушення в провадженні районного суду перебувала з 07 травня 2024 року, судовий розгляд якої був призначений на 11 годину 04 червня 2024 року.
Матеріалами справи підтверджується, що суд вживав заходів для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду на адресу надану ним під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №947/15524/20 зазначено про те, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
       У випадку, якщо судову повістку не вручено та зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою» судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки і особа вважається повідомленою. 
       Неявка особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до ст.268 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Більш того, згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення ААД№224427 від 28 квітня 2024 року графа «Гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Ленінському районному суді м. Харкова» є невід`ємною у своєму конструкційному позначенні. 
Тому, розписуючись у графі протоколу «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розписується також і в тому, що їй відомо про розгляд справи у відповідному суді.
Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. 
Зокрема, у рішенні Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року, визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
       Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.
       Таким чином, суддя, розглянувши справу за відсутністю ОСОБА_1 обґрунтував та навів мотиви такого розгляду, з якими погоджується й апеляційний суд.
Разом з тим, слід зауважити, що апеляційним судом прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 до розгляду та надання можливості відстоювати позицію в апеляційному суді, чим фактично забезпечено право на справедливий судовий розгляд компетентним та незалежним судом. Будь-яких доказів відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ні ОСОБА_1 , ні його захисник суду апеляційної інстанції не надали.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. 
Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

У зв`язку з викладеним, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 рокуу справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                        С.К. Шабельніков