ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2024 року
м. Харків
справа № 645/3559/23
провадження № 22-ц/818/960/24 
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря: Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року ухвалене у складі судді Шевченка С.В.,-
В С Т А Н О В И В :
У липні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 2 985 939 грн 11 коп. інфляційних втрат та 466 411 грн. 39 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року у справі № 645/5600/19 про поділ спільного майна подружжя.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що  вищезазначеним рішенням суду, що набрало законної сили 09.08.2021 року, здійснено поділ спільного майна подружжя і стягнуто з відповідача на користь позивачки 8 027 575 грн. Рішення суду фактично виконане відповідачем 14 липня 2023 року. Тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, нараховані з дня набрання рішенням суду законної сили по день фактичного виконання. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року позовні вимоги задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 985 939 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 466 411 грн. 39 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року у справі № 645/5600/19 та 10 736 грн. 00 коп. судового збору.
Рішення мотивоване тим, що позивачка довела належнми та допустимими доказами, що відповідач допустив триваюче порушення виконання грошового зобов`язання у період з 09.08.2021 по 14.07.2023 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на стягнення у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних на всю суму заборгованості за вказаний період прострочення. Зазхначнені суми за своєю правовою природою є компенсацією за неправомірне користування відповідачем протягом зазначеного періоду грошовими коштами, належними до сплати позивачці.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не вірно застосовано ст. 625 ЦК України. Вважає, що виконанням зобов`язання припинились права та обов`язки сторін. Відповідач не був повідомлений про час та місце розгляду справи, справу розглянуто за його відсутності, що позбавило його навести свої доводи та заперечення і призвело до ухвалення незаконного рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок виклику та вручення судових повісток визначено статтями 128, 130 ЦПК України.
Частиною 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Згідно з частиною 5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.
Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).
Аналіз матеріалів справи свідчить, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 та/або його представник не були належним чином повідомлені про розгляд справи 10.11.2023 року. Відсутність сторони позивача у судовому засіданні, призначеному на 10.11.2023 підтверджується участю в судовому розгляді лише представника позивача та відсутністю зворотного повідомлення про вручення судової повістки відповідачу. Довідка про доставку СМС повідомлення ОСОБА_2 не можна вважати належним повідомленням з огляду на вимоги цивільного процесуального закону, оскільки заяви про отримання таких повідомлень матеріали справи не містять (а.с. 111).
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції порушив право позивача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Таким чином, судова колегія доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року по справі № 645/5600/19 здійснено поділ спільного майна подружжя. Вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за розходження вартості об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, які залишають за позивачем і відповідачем, у розмірі 8 027 575 грн. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 6000 грн. на місяць на кожну дитину з 05.09.2019 року до дня досягнення дітьми повноліття. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 605 грн. судових витрат.
Постановою Харківського апеляційного суду від 09.08.2021 року по справі № 645/5600/19 залишено без змін рішення  Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020.
Фактичне виконання рішення суду відбулося 14.07.2023 року, про що свідчить підписана сторонами угода від 14.07.2023 року про добровільне виконання рішення Фрунзенського районного суду від 26.10.2020 по справі № 645/5600/19, що не заперечується відповідачем.
Отже, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 по справі № 645/5600/19 набрало законної сили 09.08.2021 року. З цього моменту у відповідача виник обов`язок здійснити виконання грошового зобов`язання. Фактичне виконання здійснене відповідачем 14.07.2023 року. На підставі викладеного, суд констатує факт триваючого порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання у період з 09.08.2021 року по 14.07.2023 року, що є підставою для застосування до останнього наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
За частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в
статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом статей 524, 533–535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (див. постанови Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц)).
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
Судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції виконання остаточного судового рішення, яким вирішений спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру, є частиною ?права на суд? (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах ?Горнсбі проти Греції? (Hornsby v. Greece, § 40, 45, заява № 18357/91) від 19 березня 1997 року, ?Бурдов проти Росії? (Burdov v. Russia, § 34, 37, заява № 59498/00) від 7 травня 2002 року). 
Закон « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI не обмежує поширення дії статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання боржником його грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами (див. висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22)).
 У справі, яка переглядається, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 по справі № 645/5600/19 набрало законної сили 09.08.2021 року, з якого у відповідача виник обов`язок здійснити виконання грошового зобов`язання. 
Однак відповідач належним чином не виконав наведених зобов`язань перед позивачем, оскільки, фактичне виконання рішення здійснене відповідачем 14.07.2023 року. Таким чином доведено факт триваючого порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання у період з 09.08.2021 року по 14.07.2023 року.
Так, положення частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  інфляційних втрат підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Звідси помилковим посилання апелянта на неактуальну правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6?2759цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) відступила від висновків про те, що до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень, не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) відступила 
Необґрунтованими є доводи відповідача, що 3 % річних та інфляційні втрати не можуть нараховуватися у зв`язку із зупиненням виконання судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки 8 027 575 грн в порядку поділу майна подружжя. Відповідно до статті 625 ЦК України виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Тому ці кошти нараховуються незалежно від зупинення виконання рішення суду про стягнення відповідної суми заборгованості. 
Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позивних вимог та доведеність підстав для задоволення позову.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 2 985 939 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 466 411 грн. 39 коп. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року у справі № 645/5600/19.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 10 736 грн. 00 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 01 жовтня 2024 року.
Головуючий:                                                                 О.Ю.Тичкова 

Судді:                                                                  О.В. Маміна 

                                                                               Н.П. Пилипчук