УХВАЛА 
25 листопада 2024 року
м. Київ
справа № 357/12623/21
провадження № 51-2720 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
засудженого в режимі відеоконференції                    ОСОБА_6 ,
захисника в режимі відеоконференції             ОСОБА_7 ,
представника потерпілої 
в режимі відеоконференції                                             ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 12021111030001583 від 09 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , заяви засудженого ОСОБА_6 про відвід суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурору ОСОБА_5 та представнику потерпілої ОСОБА_8 ,
встановив:
У провадженні Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду перебувають матеріали кримінального провадження № 12021111030001583 від 09 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за касаційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року.
У судовому засіданні суду касаційної інстанції 25 листопада 2024 року засуджений ОСОБА_6 заявив відводи суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурору ОСОБА_5 та представнику потерпілої ОСОБА_8 .
Заслухавши думку учасників касаційного провадження, зокрема:
- захисника ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_6 щодо заявлених відводів;
- представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 , який заперечував щодо заявленого йому відводу, а також вказував на необґрунтованість доводів ОСОБА_6 в частині заявлених відводів складу суду та прокурору;
- прокурора ОСОБА_5 , яка, посилаючись на відсутність обґрунтованих на те підстав, заперечувала щодо задоволення заявлених засудженим відводів. При цьому зазначала, що під час касаційного розгляду ОСОБА_6 вже заявляв відводи їй як прокурору та представнику потерпілої ОСОБА_8 , які були вирішені Верховний Судом, а тому повторно заявлені відводи вказаним особам свідчать про зловживання засудженим своїм правом на відвід,
колегія суддів дійшла такого висновку.
Порядок вирішення питання про відводи учасникам провадження визначений у параграфі 6 глави 1 КПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Оскільки кримінальне процесуальне законодавство містить загальні вимоги до вмотивованості відводу, Суд при вирішенні цього питання враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.
Так, Європейський суд з прав людини у пункті 66 рішення по справі «Мироненко і Мартенко проти України» вказує, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини зауважив, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.
У справі «Хаушильд проти Данії» Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність доказів фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.
Крім того, як встановлюють Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією Економічної і Соціальної Ради 00Н від 27 липня 2006 року №2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Як убачається з доводів засудженого ОСОБА_6 , останній як на підстави для відводу суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 посилається на те, що вони, на його переконання: 
- спотворили його процесуальний статус у кримінальному провадженні, оскільки він є обвинуваченим, а не засудженим;
- не є самостійними у прийнятті рішення та перебувають під впливом окремих осіб, які заважають реалізовувати судочинство згідно з вимогами законодавства.
Частиною 5 ст. 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим.
Ураховуючи наведе, Верховний Суд зазначає, що наявність у осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, сумнівів щодо неупередженості та безсторонності колегії суддів з підстав того, що така не є самостійною у прийнятті рішень та перебуває під впливом інших осіб, без наведення належних та мотивованих обґрунтувань у цій частині (зокрема, в чому така несамостійність проявляється, під впливом яких осіб перебуває колегія суддів, в чому такий вплив полягає, та яким саме чином це свідчить про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості суддів), не можуть бути підставою, згідно з статей 75, 76 КПК України, для відводу Суду.
При цьому Суд ставиться критично до доводів засудженого про те, що колегія суддів спотворила його процесуальний статус, оскільки предметом розгляду суду касаційної інстанції у цьому кримінальному провадженні є вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 , а тому відповідно до положень, передбачених ч. 2 ст. 43, ст. 532 КПК України останній наразі має статус саме засудженого, а не обвинуваченого.
Таким чином, вищенаведені посилання ОСОБА_6 , які він поклав в основу обґрунтування заявленого колегії суддів відводу, з огляду на вказане і пояснення самого засудженого, зводяться виключно до припущень та відповідно до положень КПК України і практики Європейського суду з прав людини, не вказують на те, що колегія суддіввиявляла чи виявляє упередженість або безсторонність у цій справі, а також не спростовують факту відсутності будь-яких сумнівів у її безсторонності.
Що стосується заявлених засудженим ОСОБА_6 відводів прокурору та представнику потерпілої, то Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні: 
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Положеннями ст. 78 КПК України передбачено, що захисником, представником не має права бути особа, яка брала участь у цьому ж кримінальному провадженні як слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач (ч. 1 цієї статті). Особа не має права брати участь у цьому ж кримінальному провадженні як захисник або представник також у випадках:
1) якщо вона у цьому провадженні надає або раніше надавала правову допомогу особі, інтереси якої суперечать інтересам особи, яка звернулася з проханням про надання правової допомоги;
2) зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю (зупинення дії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю або його анулювання) в порядку, передбаченому законом;
3) якщо вона є близьким родичем або членом сім`ї слідчого, прокурора, потерпілого або будь-кого із складу суду (ч. 2 цієї статті).
Як убачається з доводів засудженого ОСОБА_6 , підставами для відводу: 
- прокурора ОСОБА_5 є те, що вона, на його думку, зловживає своїми правами в частині кваліфікації інкримінованого йому злочину та є упередженою по суті справи;
- представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 є те, що він не має права на представництво інтересів  ОСОБА_9 , оскільки остання не була законною дружиною померлого ОСОБА_10 (не вела з ним спільного побуту), а адвокат здійснює свої повноваження на підставі довіреності та доручення.
Однак, ураховуючи положення, передбачені статтями 77, 78, 80 КПК України, колегія суддів не бере до уваги такі доводи засудженого, виходячи з наступного.
Так, зазначені ОСОБА_6 твердження на обґрунтування заявленого ним відводу прокурору ОСОБА_5 , як вважає колегія суддів, є безпідставними, невмотивованими та зводяться виключно до: 
- незгоди з пред`явленим обвинуваченням за п. 7 ч. 1 ст. 115 КК України, за яким його було визнано винуватим; 
- недовіри конкретному прокурору без наведення належних на те підстав, 
а тому, з огляду на положення, передбачені ст. 77 КПК України, вони не можуть свідчити про те, що прокурор ОСОБА_5 не має права брати участь у цьому кримінальному провадженні на стадії касаційного розгляду.
Також Верховний Суд ставиться критично до посилань засудженого на те, що адвокат ОСОБА_8 не має права представляти інтереси ОСОБА_9 , з підстав того, що остання, на його думку, не була законною дружиною померлого ОСОБА_10 (не вела з ним спільного побуту), оскільки ці доводи є необґрунтованими та такими, що суперечать змісту матеріалів справи, згідно з яким ОСОБА_9 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні, а тому вона, відповідно до положень, передбачених параграфом 4 глави 3 КПК України, мала право на залучення представника.
Разом з тим, що стосується мотивів заявленого ОСОБА_6 відводу представнику потерпілої - адвокату ОСОБА_8 в частині того, що він здійснює свої повноваження на підставі довіреності та доручення, то Верховний Суд зауважує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження та З пояснень представника потерпілого (наданих у судовому засіданні щодо заявленого йому відводу) вбачається, що останній, представляючи інтереси потерпілої ОСОБА_9 , діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 22 листопада 2021 року № 453 (далі - Доручення), виданого Білоцерківським місцевим центром з надання безоплатної правової допомоги (далі - Центр), та довіреності від 22 листопада 2021 року № 717, виданої на підставі Доручення та засвідченої директором Центру.
При цьому, Суд зауважує, що засуджений, заявляючи представнику потерпілої відвід із вказаної підстави, не зазначає, яким саме чином вищенаведене, з урахуванням змісту частин 1, 2 ст. 78 КПК України, позбавляє адвоката ОСОБА_8 права бути представником потерпілої та брати участь у цьому кримінальному провадженні.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених засудженим ОСОБА_6 відводів складу суду, прокурору ОСОБА_5 та представнику потерпілої - адвокату ОСОБА_8 .
Керуючись статтями 75, 77, 78, 80, 81 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Заяви засудженого ОСОБА_6 про відвід суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурору ОСОБА_5 та представнику потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                ОСОБА_3