ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10274/24 Справа № 182/6928/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 182/6928/23
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»
відповідач  ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області,відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 15 грудня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 439971-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
15 грудня 2021 року ТОВ «Бізнес Позика» було направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 439971-КС-001 про надання кредиту, яку відповідач 15 грудня 2021 року прийняла. 
ТОВ «Бізнес Позика» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, котрий боржником було введено/відправлено.
За умовами договору відповідач отримав від позичальника ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти у розмірі 32 000 грн, зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 0,8665 % за кожен день користування кредитом. 
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника, котрий позичальник вказав в особистому кабінеті. 
Відповідач не виконав зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим станом на 02 листопада 2023 року утворилася заборгованість в сумі 119 358,76 грн, яка складається з: 39 492,63 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 75 575,58 грн - сума прострочених платежів по процентах; 4 290,55 грн - сума прострочених платежів за комісією.
Враховуючи, що заборгованість не погашена, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 439971-КС-001 у розмірі 119 358 грн 76 коп та стягнути понесені судові витрати по справі. 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року позов задоволено, стягнути з   ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 439971-КС-001 у розмірі 119 358,76 грн. та судовий збір у розмірі 2 147 грн 20 коп. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чуприна Є.А., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
Апелянт зауважує на тому, що відповідач ОСОБА_1 не підписала з позивачем жодного документу своїм підписом, позивачем не надано доказів належності відповідачу засобів зв`язку, на які був надісланий одноразовий пароль для підписання Договору. 
В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з умовами Договору та погодження з ними.
Також в матеріалах справи відсутні докази зарахування коштів за Договором на рахунок відповідача та докази того, що 9 050 грн були сплачені за Договором саме відповідачем або з належного їй рахунку. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чуприну Є.А., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 439971-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 вищевказаного договору ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 32 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , а позичальник зобов`язалась повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,8667 процентів за кожен день користування кредитом.
Договір про надання кредиту від 15 грудня 2021 року № 439971-КС-001 відповідачем ОСОБА_1 підписано електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) G-4958, 15 грудня 2021 року.
В подальшому, 01 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 439971-КС-001, згідно умов якої ТОВ «Бізнес Позика» додатково надало для ОСОБА_1 кредит в сумі 8 000 грн з нарахованою комісією в сумі 1 200 грн.
Також, 17 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до Договору № 439971-КС-001, якою змінено п. 1 договору «Термін дії договору» та викладено в іншій редакції, а саме «Термін дії договору: до 15 серпня 2022 року», «Строк кредиту: 244 днів».
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало та надало останній кредит в загальній сумі 40 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на її банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс» від 10 листопада 2023 року про проведення платежів ОСОБА_1 на суму 20 000 грн, 12 000,00 грн, 8000 грн.
Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків та комісії, а тому станом на 02 листопада 2023 року за кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 119 358,76 грн, з яких: 39 492,63 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 75 575,58 грн - сума прострочених платежів по процентах; 4 290,55 грн сума прострочених платежів за комісією.
При цьому, відповідач ОСОБА_1 лише частково сплатила заборгованість за договором від 15 грудня 2021 року № 439971-КС-001 про надання кредиту, а саме заборгованість в сумі 9 050 грн, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості за кредитом, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що  ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення вказаної заборгованість є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) – G-4958, направленим ТОВ «Бізнес Позика» на його телефонний номер.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що засобів зв`язку, на який був надісланий одноразовий пароль для підписання Договору, не належить відповідачу, апелянт на надав доказів вказаним обставинам, а саме доказів того, що номер НОМЕР_2 не належить ОСОБА_1 , будь яких клопотань з приводу необхідності встановлення власника вказаного номеру телефону відповідачем не заявлялось. 
Отже, ТОВ «Бізнес Позика» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало грошові кошти на картковий рахунок  ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією ТОВ Фінансова компанія «Елаєнс» від 10 листопада 2023 року про проведення платежів ОСОБА_1 на суму 20 000 грн, 12 000,00 грн, 8000 грн.
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 119 358,76 грн, яка складається з: 39 492,63 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 75 575,58 грн - сума прострочених платежів по процентах; 4 290,55 грн - сума прострочених платежів за комісією.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід стягнути вказану заборгованість.
Суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Цей розмір відповідачем не спростований.
Посилання ОСОБА_1 на недоведеність укладення сторонами кредитного договору та одержання ним кредитних коштів суперечать фактичним обставинам справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17)
Однак відповідач ОСОБА_1 в судовому порядку із вимогами про визнання кредитного договору недійсним не зверталась, судове рішення про визнання недійсним кредитного договору матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 119 358,76 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 04 грудня 2024 року. 

Головуючий:

Судді: