ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/6146/16-й                  Головуючий у 1-й інстанції: Прохоренко В.В.
Номер провадження: 22-ц/819/3/24                                                 Доповідач: Воронцова Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2024 року                                                                м. Херсон

       Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого (суддя-доповідач)        Воронцової Л.П.,
суддів:                                Кутурланової О.В.,
                                       Склярської І.В.,
секретар                                Олійник К.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 , адвоката Лебєдєвої Тетяни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
       В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 04 липня 2013 року вона надала у позику відповідачу грошові кошти в сумі 14 000 грн, які останній зобов`язався повернути до кінця липня 2013 року, однак зобов`язання не виконав, кошти не повернув.
       З урахуванням неодноразово збільшених позовних вимог та заяви від 18.10.2021 року, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 50 608,22 грн, з яких: 14 000 грн сума позики, 3 256,43 грн - три відсотки річних, 17 605 грн - інфляційних втрат, 15 746,79 грн - відсотки за користування позикою.
       Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 04.07.2013 року в розмірі 14 000 грн, відсотки за користування коштами на рівні подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 144,99 грн, три відсотки річних у розмірі 3 256,43 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 605,00 грн, а всього 35 006,42 грн. В решті вимог відмовлено.
       Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 та адвокат Лебєдєва Т.О., яка діє від імені ОСОБА_1 , подали окремі апеляційні скарги.
       Представник ОСОБА_1 адвокат Лебєдєва Т.О. посилається на те, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
       В обґрунтування скарги зазначає, що позивач не надала суду належних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 грошових коштів. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 11.07.1980 року по 14.05.2013 року та вели спільно господарську діяльність. Позивач займалась фінансово-бухгалтерською документацією та мала порожні аркуші паперу із підписом апелянта. ОСОБА_1 заперечує отримання від ОСОБА_2 грошових коштів, звертає увагу суду, що в цей час відбулося розірвання шлюбу між ним і позивачкою та розглядалася судом справа про поділ майна подружжя. Позивач не заперечувала, що текст розписки написаний нею, а ОСОБА_1 не заперечував свій підпис на розписці. Відповідач неодноразово заявляв клопотання про витребування у позивачки оригіналу розписки, але остання його не надавала, розуміючи, що ним буде заявлено клопотання про проведення експертизи даного документа, яка підтвердить неналежність доказу та заявляв клопотання про проведення експертизи, на вирішення якої поставив питання, чи в один час виконувався підпис ОСОБА_1 на розписці і текст розписки. Дані клопотання судом не було взято до уваги.
       Судом не у повному обсязі досліджені подані ОСОБА_1 документи, які спростовували отримання останнім позики, а саме: його заяву до відділу поліції про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, щодо неправомірного використання позивачкою аркушів паперу із його підписом та вчинення на ньому запису щодо позики грошових коштів, внесення цих відомостей до ЄРДР і проведення досудового розслідування.
       Врахувавши правову позицію Верховного Суду у справі № 128/891/20-ц від 19.05.2021 року, суд першої інстанції не звернув увагу та не надав належної оцінки тому факту, що у розписці зазначені відомості - серія і номер його паспорту, які були відомі позивачці під час перебування їх у шлюбі, однак є не актуальними, крім того, розписка містить недостатньо даних для ідентифікації особи, відсутні ІПН, дата народження, адреса проживання (реєстрації) отримувача позики.
       Скаржник також зазначає, що визначений судом розмір за користування коштами, 3% річних, інфляційних втрат не відповідає засадам розумності і співмірності. Так, у розписці зазначено, що у випадку неповернення коштів у визначений строк позичальник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення повернення боргу, тому стягнута судом сума не відповідає неповернутій сумі позики та є не співмірною розміру визначеної заборгованості.
       Просила рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
        ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, заперечуючи отримання грошових коштів та написання розписки, звертає увагу суду на те, що дата написання розписки - це декілька місяців після розірвання їх із позивачкою шлюбу, припинення сумісного бізнесу зі скандалом, звернення до поліції, перебування на розгляді в суді справи про поділ їх спільного сумісного майна, не зрозумілим є, де була вказана розписка до липня 2016 року - часу звернення до суду з позовом. Тільки експертиза може довести фальшивість розписки, яку може провести лише Київський НДІСЕ. На запит слідчого до судді щодо надання оригіналу розписки для проведення експертизи в рамках кримінального провадження було відмовлено, що стало наслідком припинення розслідування у кримінальному провадженні. Незважаючи на його неодноразові клопотання перед судом про витребування оригіналу розписки, вони не були задоволені, оригінал документу був відсутній, а адвокат позивачки відверто знущалась над ним, після чого він припинив безпосередню участь в судових засіданнях. Після призначення в черговий раз за його клопотанням експертизи, до суду надійшов лист директора Київського НДІСЕ про те, що необхідність надання додаткових матеріалів та погодження інших умов проведення експертизи буде визначено після отримання оригіналу досліджуваного документу, тому незрозуміло навіщо суд направив справу до Київського НДІСЕ без оригіналу розписки. Вважає, що надання позивачкою йому позики суперечить здоровому глузду, а ненадання нею суду оригіналу розписки обумовлено ухиленням позивачки від проведення експертизи документу, встановлення його фальшивості у даній справі і продовження кримінального провадження. Оригінал розписки з`явився у день ухвалення рішення, при цьому справа розглянута у відсутність сторін, за внутрішнім описом справи на аркуші справи 73 відсутня інформація про дату його подачі до суду.
       Просив рішення суду у частині задоволених вимог скасувати, з підстав, передбачених процесуальним кодексом, ухвалити нове про відмову у їх задоволенні.
       Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме те, що судом неправильно застосовано норми ст. ст. 625, 1048 ЦК України та постанови правління НБУ від 8.6.2017 року № 49 "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит".
       В обґрунтування скарги зазначає, що суд стягнув суми станом на 01.04.2021 року відповідно до заяви від 24.06.2021, однак стягнуті вони мають бути станом на 18.10.2021 року-дату ухвалення судового рішення. 
       Суд неправильно розрахував суму відсотків за користування коштами на рівні подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 144,99 грн за період дії договору позики: 04.07.2013 - 31.07.2013, оскільки це не відповідає приписам ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а має бути обрахована за період з 04.07.2013 по 18.10.2021 у розмірі 16 463,73 грн. Також судом неправильно розраховано суму відшкодування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, замість 3 256,43 грн підлягає стягненню відповідно до постанови НБУ - 3 453,21 грн та суму інфляційних втрат, яка за період з 01.08.2013 по18.10.2021 становить відповідно до здійсненого розрахунку 25 113,20 грн, а не 17 605 грн, як вважав суд.
       Просила скасувати рішення суду, постановити нове, яким стягнути із ОСОБА_1 на її користь: 14 000 грн - суму боргу за договором позики, відсотки за користування коштами у розмірі 16 463,73 грн., три відсотки річних - 3 453,21 грн., інфляційні збитки в сумі 25 113,20 грн, всього 59 030,14 грн та судовий збір.
       Відзиви учасників справи на апеляційні скарги не надходили, що не перешкоджає розгляду апеляційних скарг.
В судове засідання ОСОБА_2 та її представник адвокат Гагуліна О.М. не з`явилися, будь-яких клопотань щодо судового розгляду справи не подавали.
       Відповідно до ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. 
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим кодексом, - разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншими учасниками справи (частина 6 статті 128 ЦПК України).
Згідно з пунктами 2, 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно приписів статті 131 ЦПК України цивільне-процесуальне законодавство встановлює обов`язок учасників процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи .
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 року у справі №759/14068/19 наголосив, що попре те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Про зміну місця свого проживання/ перебування ОСОБА_2 , як учасник справи, (позивач, апелянт), суд апеляційної інстанції не повідомляла; про дату, час і місце судових засідань в суді апеляційної інстанції повідомлялася шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання, повідомленою нею суду, що підтверджується конвертом з рекомендованим поштовим повідомленням із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 
Представник ОСОБА_2 адвокат Гагуліна О.М. повідомлялася про дату, час і місце судових засідань шляхом направлення судової повістки до її електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставлення судової повістки до електронного кабінету.
Згідно з ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
За таких підстав, ОСОБА_2 та її представник - адвокат Гагуліна О.М. належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Лєбєдєва Т.О. не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
ОСОБА_1 брав участь в судових засіданнях апеляційної інстанції, в яких підтримав апеляційні скарги, подані ним та його адвокатом Лєбєдєвою Т.О., просив їх задовольнити на підставах зазначених у них, у задоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовити. Пояснив, що грошові кошти у колишньої дружини не брав у позику, і це було неможливо через неприязні відносини, які існували на той час між ними внаслідок розірвання шлюбу, створення ним нової сім`ї, триваючих судових процесів щодо розподілу сумісного майна. Розписка, про начебто позику ним 14 000 грн є сфальсифікованою позивачкою із використанням наявних у неї аркушів чистих паперів з його підписом. Цим пояснюється її тривале незвернення до суду за стягненням боргу, ненадання в суді першої інстанції оригіналу розписки для проведення експертизи давності її створення на спростування її вимог. Вважає, що він послідовно дотримувався своєї позиції щодо необхідності проведення експертизи документа, однак вона не проведена ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції через ухилення позивачки від участі в експертизі, що має бути належно оцінено судом.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, що не з`явились, оскільки їх явка у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 2ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи.        
       Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
       Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, відповідно до змісту письмової розписки від 04.07.2013 року ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 14 000 грн, які зобов`язався повернути до кінця липня 2013 року (т. 2 а.с. 73).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Позивач ОСОБА_2 на підтвердження позовних вимог при пред`явленні позову у липні 2016 року надала суду першої інстанції копію розписки від 04 липня 2013 року. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заперечував право вимоги ОСОБА_2 від нього виконання боргового зобов`язання, посилаючись на відсутність між ними правовідносин за договором позики, оскільки він не укладав договір позики, не отримував грошових коштів. Зазначив, що позивач займалась фінансово-бухгалтерською документацією та мала у розпорядженні порожні аркуші паперу із його підписом, внаслідок чого написала текст розписки без його відома, у зв`язку з чим за його заявою в ХРУП ГУНП в Херсонській області зареєстровано кримінальне провадження № 1201723004000247 та розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 358 КК України. Крім того, ОСОБА_2 не заперечувала, що текст розписки написаний нею, а ОСОБА_1 не заперечував свій підпис на розписці.
Для з`ясування вказаних обставин 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 подавав до суду першої інстанції клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи, яке ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року задоволено та призначено у справі комлексну судово-почеркозначу та судово-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: " Чи в один і той же час виконувався підпис на лівому боці розписки в графі ОСОБА_1 та увесь інший рукописний текст, який починається російською мовою словами " Расписка Я ОСОБА_1 " та закінчується на зворотньому боці словами " ОСОБА_3 "? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Згідно з повідомленням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи документів № 21927/18-34 від 24 січня 2019 року експертом повідомлено про неможливість надання висновку у звязку з невиконанням клопотання експерта щодо надання оригіналу досліджуваного документа.
ОСОБА_1 повторно заявляв в суді першої інстанції клопотання про призначення комплексної судової експертизи, яке ухвалою Херсонського міського суду від 10 березня 2020 року задоволено, призначено комплексну судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України, та витребувано у ОСОБА_2 оригінал розписки від 04 липня 2013 року.
Згідно з повідомленням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 16758/20-34/16759/16760/20-32 від 12 березня 2020 року ухвалу суду від 10 березня 2020 року залишено без виконання у звязку з ненаданням оригіналу досліджуваного документа та порівняльних зразків документів.
З матеріалів справи вбачається, що оригінал розписки від 04 липня 2013 року долучено до матеріалів справи 18 жовтня 2021 року, тобто в день ухвалення оскаржуваного рішення суду, участі у якому сторони не приймали.
Ухвалюючи у справі рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції не вжив заходів щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, не перевірив докази на відповідність вимогам закону та їх належність та допустимість, не пересвідчився в обґрунтованості позовних вимог на підставі доказів, зібраних у порядку передбаченому процесуальним законом, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення позову.
Під час апеляційного розгляду справи ухвалою Херсонського апеляційного суду від 21 травня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
19 червня 2024 року на адресу суду апеляційної інстанції з Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання експерта № СЕ-19-24/40240-ДД від 10 червня 2024 року про надання додаткових документів для проведення експертизи, а саме порівняльних зразків документів: оригіналів достовірно датованих документів, в яких містяться рукописні записи та підписи, виконані фарбовими матеріалами кулькових ручок, таким же кольором і відтінком, як в записах і підписах, що містяться на оригіналі розписки від 04 липня 2013 року, датованих за період часу, починаючи з місяця датування досліджуваного документа та завершуючи датою фактичної появи досліджуваного документа в суді, тобто 18 жовтня 2021 року, у кількості не менше 20 зразків з різними датами складання за кожен рік (місяць) досліджуваного періоду для кожного виду фарбованого матеріалу.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 червня 2024 року поновлено провадження у даній справі для вирішення клопотання експерта, роз`яснено учасникам справи наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України.
20 серпня 2024 року на адресу суду апеляційної інстанції з Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи № № СЕ-19-24/40240-ДД від 12 серпня 2024 року у зв`язку з ненадходженням затребуваних документів.
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі № 473/1343/18 (провадження № 61-827св22) зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи. Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 201/11183/16 (провадження № 61-23601св18), на яку посилається заявник як на підставу апеляційного оскарження.
Враховуючи вище зазначені обставини, поведінку учасників процесу, ненадання позивачкою в суді першої інстанції у період з березня 2018 року до жовтня 2021 року оригіналу спірної розписки та в суді апеляційної інстанції порівняльних зразків документів, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 ухилилася від участі в експертизі як в суді першої так і апеляційної інстанції, що унеможливило проведення експертизи та встановлення обставин, що мають значення для справи.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Слід зазначити, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі № 9901/471/21 (провадження № 11-114 заі 23)).
Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту виникнення між нею і відповідачем правовідносин за договором позики, на які вона посилається як на підставу позовних вимог.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи, що суд під час розгляду справи допустив порушення норм процесуального права, апеляційні скарги ОСОБА_1 , адвоката Лебєдєвої Тетяни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягають задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Оскільки апеляційним судом відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, її апеляційна скарга щодо стягнення відсотків за користування коштами та інфляційних втрат, як похідних вимог задоволенню не підлягає. 
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375,381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , адвоката Лебєдєвої Тетяни Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити .
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                        Л.П. Воронцова

Судді :                                        О.В. Кутурланова

                                               І.В. Склярська