ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7472/24 Справа № 216/3975/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони справи
позивач: ОСОБА_1 
відповідач – російська федерація, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Висоцький Олександр Олександрович на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року, постановлену суддею Чирським Г.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні), 

УСТАНОВИВ

Згідно ухвали від 01.12.2023 року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Цимбалістенко О.В. Провадження у цивільній справі - поновлено та передано справу №216/3975/22 до канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу іншому судді, відповідно до ст.33 ЦПК України. 
Згідно розпорядження керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Мірошниченка Я.В. № 408/23   від 12.12.2023  року, канцелярією суду здійснено повторний автоматизований перерозподіл даної цивільної справи відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу від 12.12.2023 року, у судовій справі №216/3975/22 визначено головуючого, суддю Чирського Г.М. 
Ухвалою суду від 18.12.2023 року цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання викликано позивача та його представника.
Ухвалою суду від 14.02.2024 року визнано обов`язковою явку позивача   ОСОБА_1 в судове засідання, з метою уточнення анкетних відомостей позивача, з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного її розгляду, дачі ним особистих пояснень, задля встановлення фактів і обставин, в частині, зокрема, з`ясування характеру і глибини  моральних страждань для визначення остаточного розміру моральної шкоди, які можуть бути відомі лише йому. В судове засідання, призначене на 15-30 год. 06.03.2024 року викликано також представника позивача, копію ухвали направлено для відома та виконання позивачеві  ОСОБА_1 . 
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року позовну заяву   ОСОБА_1 до російської федерації про визнання дій рф проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Висоцького О.О. оскаржив судове рішення в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постановити відносно судді ОСОБА_3 окрему ухвалу за порушення законодавства.
При цьому, скаржник зазначає, що жодної наради в процесі врегулювання спору за участю судді, суддею Цимбалістенко О.В. проведено не було, що призвело до порушення прав позивача на доступ до суду.
Представник позивача вважає, що суддя Чирський Г.М. незаконно залишив позовну заяву ОСОБА_1 до рф без розгляду, посилаючись на те, що 26.01.2024 позивач подавав до суду заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, що не було враховано судом під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Представник позивача наголошує на тому, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства, вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. У разі наявності колізій між нормами національного законодавства України та Конвенції, пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Конвенції, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21.11.2018 у справі №243/5078/17; від 12.12.2018 у справі №490/9823/16-ц та від 12.12.2018 у справі №61/12676/17.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що повторна неявка в судове засідання позивача, явка якого визнана судом обов`язковою, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, але доказів поважності своєї неявки до суду не надав, свідчить про недобросовісність користування належними йому процесуальними правами та нехтуванням процесуальними обов`язками. Враховуючи також, що нез`явлення ОСОБА_1 перешкоджає вирішенню спору у зв`язку із відсутністю у суду можливості безпосередньо з`ясувати у позивача факти та обставини відповідно до ухвали суду від 14.02.2024 р., в якій зазначені підстави для визнання його обов`язкової явки у судову засідання, тому в силу вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України позов слід залишити без розгляду.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та погоджується з доводами представника позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
Позивач має бути належно і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого (відразу після першого) судових засідань, в які він не з`явився.
Процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Отже, зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Тож, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати такий позов без розгляду.
Правове значення в такому випадку має лише факт належного повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний (вдруге поспіль) характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.
Відтак норми частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.
Матеріалами справи встановлено, що судовий виклик позивача ОСОБА_1 на 06 березня 2024 року на 15:30 год. повернуто до суду першої інстанції поштовим відділенням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.123).
Судовий виклик позивача в судове засідання, призначене на 17 квітня 2024 року на 15:30 годин також не був вручений ОСОБА_1 та повернутий поштовим відділенням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.140).
В розумінні положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України повернення судових викликів з відміткою поштового відділення: «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням учасника справи про день, час та місце судового розгляду справи, проте у позивача був представник ОСОБА_2 , який зокрема брав участь в судовому засіданні, призначеному на 14.02.2024, яке було відкладене на 06.03.2024 через неявку позивача. 
Також матеріали справи містять заяву представника позивача ОСОБА_2 від 05.03.2024 про відкладення судового розгляду справи, призначеного на 06 березня 2024 року, у зв`язку з його зайнятістю в іншій кримінальній справі, в іншому суді (а.с.125).
Окрім, того матеріали справи містять, ще одну заяву представника позивача ОСОБА_2 про відкладення судового розгляду, призначеного на 17 квітня 2024 на 15:00 годину у зв`язку з форс-мажорними обставинами, пов`язаними з руйнуванням місця його помешкання внаслідок ракетного обстрілу міста (а.с.141).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов без розгляду з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки умовою для залишення позову без розгляду відповідно до цієї норми є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача та відсутність заяви про проведення судового розгляду за відсутності позивача. При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача. У даній справі, представник позивача своєчасно подав до суду заяву про відкладення судового розгляду справи, призначеного на 17 квітня 2024 року, у зв`язку з поважними причинами, проте, суд першої інстанції проігнорував клопотання представника позивача ОСОБА_2 , постановив передчасне та помилкове рішення про залишення позову без розгляду.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст.6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для залишення позовної заяви без розгляду були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.
За таких обставин ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник – адвокат Висоцький Олександр Олександрович задовольнити.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і касаційному оскаженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 13 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: