ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 листопада 2024 року           справа №360/1008/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Токарєвої Інни Віталіївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 360/1008/24 (головуючий І Борзаниця С.В.) за позовом адвоката Токарєвої Інни Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                   ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з ненадання довідки щодо усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 без обмеження будь-яким строком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сформувати та направити до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенія Олександрівна для включення до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 без обмеження будь- яким строком та із врахуванням індексації.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом адвоката Токарєвої Інни Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Предметом позову в цій справі є протиправна бездіяльність відповідача, що полягала у ненаданні інформації на запит приватного нотаріуса щодо розміру недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, отже, позивач просила зобов`язати пенсійний орган надати відомості, які він обліковує, як суб`єкт владних повноважень, а не оспорювати того, чи входить недоотримана пенсія до складу спадщини.
Тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що спір має цивільно-правовий характер. 
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з ненадання довідки щодо усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 без обмеження будь-яким строком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сформувати та направити до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенія Олександрівна для включення до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 без обмеження будь- яким строком та із врахуванням індексації.
В обґрунтування позову зазначила, що 07 лютого 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі під № 127.
В свідоцтві вказано, що спадкоємцем майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її онука - ОСОБА_1 .
Спадщина на яку видано свідоцтво складається з: пенсії, нарахованої, але не виплаченої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у сумі 113 125,49 грн. 
Належність зазначеної пенсії спадкодавцю підтверджено повідомленням Відділу опрацювання пенсійної документації №1 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-010501-8/1306 від 02.01.2024.
Вважаючи, що вказана сума недоотриманої пенсії є недостовірною, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію про розмір нарахованої та виплаченої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 по 07.07.2023 (по день смерті).
На звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь № 0400-010207-8/124668 від 17.06.2024, що сума недоотриманої пенсії за період з 11.02.2021 по 07.2023 складає 108 660,16 грн.
09 липня 2024 року на адресу відповідача також направлений адвокатський запит щодо сформування та надання довідки для надання приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Євгенії Олександрівні про недоотриману пенсію померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , без обмеження будь-яким строком.
22 липня 2024 року надійшла відповідь, що ОСОБА_1 належить до сплати 108 660,16 грн, оскільки остання звернулась за виплатами 12.02.2024.
Щодо розрахунку недоотриманої пенсії без обмеження будь-яким строком інформації не надано.
При цьому відповідач, надаючи інформацію за обмежений період послався на ст. 46 Закону № 1058, відповідно до якої, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення.
Однак, ОСОБА_2 за життя недоотримувала пенсійні виплати не з власної вини. Доказів припинення виплати пенсії у зв`язку з протиправними діями померлого пенсіонера відповідачем не наведено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, вважав, що спір у цій справі не має публічно-правового характеру, тому не може розглядатися адміністративними судами та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Оцінка суду.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; «публічно-правовий спір» - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАСУ).
Аналіз наведених норм свідчить, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З аналізу вимог ЦПК України та КАС України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи.
У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права.
Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-1V визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності -входять до складу спадщини.
Таким чином, аналіз статей 1218, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії .
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманої пенсії увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством. При цьому спір щодо розміру невиплаченої пенсії, на яку видано свідоцтво про спадщину, також є приватно-правовим спором.
З урахуванням викладеного, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що даний спір обумовлений порушенням приватного права позивача. Тобто, між сторонами існує спір про право, даний спір є приватно-правовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.02.2020 у справі № 638/11604/19, № 642/6946/18, від 04 березня 2020 року у справі № 219/11809/15-а.
Оскільки у даній справі спір за своєю суттю стосується розміру недоотриманої пенсії в рамках спадкової справи, такий спір має приватно-правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
З урахуванням викладеного, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що в даному випадку, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у відкритті провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
На підставі пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Токарєвої Інни Віталіївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 360/1008/24 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 360/1008/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 04 листопада 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          Т.Г. Гаврищук

                                                                                          І.В. Геращенко