УХВАЛА
 
11 грудня 2024 року                     
м. Київ
 
справа № 759/1426/22
провадження № 61-15198св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, 
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , подану адвокатом Басараб Наталією Володимирівною, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року у складі судді Кириленко Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Білич І. М., Мостової Г. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання відмови в приватизації незаконною та зобов`язання вчинити дії.
Позов мотивовано тим, що позивач є зареєстрованим та постійно проживає у кв.  АДРЕСА_1 з 2007 року. До квартири був заселений на підставі ордера № 26/11/07-02 серії «АРМА».
17 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію жилого приміщення, ізольованої квартири АДРЕСА_1 .
25 березня 2021 року отримав письмову відмову у приватизації. Відмова є незаконною, оскільки 10 грудня 2010 року повністю весь будинок, без виключення ізольованих квартир, які використовувалися під гуртожиток у будинку, було прийнято до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» в статусі житлового будинку. 
Будь-яких даних, що ізольовані квартири АДРЕСА_2 мали зареєстрований у визначеному порядку статус гуртожитку у відповідача відсутні. Згідно із затвердженим реєстром гуртожитків, які перебувають у державній, комунальній та колективній власності та розташовані на території Святошинського району м. Києва, такого гуртожитку немає. На квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового фонду. 
ОСОБА_1 , який зареєстрований у цьому житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брав, житлові чеки не використовував.
Просив суд: 
визнати відмову Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації у наданні дозволу ОСОБА_1 на приватизацію житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 незаконною; 
зобов`язати Святошинську районну у м. Києві державну адміністрацію вчинити дії з приватизації жилого приміщення квартири 
АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення судів мотивовані тим, що оскільки згідно ордеру № 07/10/08 серії «АРМА», виданому ЗАТ «Холдингова компанія «АРМА» позивачу надано право на зайняття кімнати № НОМЕР_1 розміром 26,0 кв. м. у гуртожитку по АДРЕСА_3 , однак на даний час інформація про розміщення гуртожитку у цьому будинку відсутня, тому підстав для приватизації даної кімнати відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396 немає. При цьому жилий будинок АДРЕСА_3 переданий до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адіміністрації розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112, однак квартира позивачу та членам його сім`ї відповідно до Положення про порядок надання жилої площі в Україні не надавалась, а тому суд вважає, що при прийнятті рішення про відмову у приватизації Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація діяла на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України і законних підстав для задоволення позову на цей час немає.
Апеляційний суд також зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового Фонду, колегія не приймає, оскільки згідно з наданим ордером № 26/11/07-02 серії «АРМА» позивачу надавалось жила площа в гуртожитку, а крім того, квартира, яку просить приватизувати позивач, належала юридичній особі. Згідно з довідкою ХК «АРМА» б/н від 17 вересня 2012 року, дія ордера обмежена строком до 17 вересня 2016 року, про що у ньому міститься відмітка, що виключає право вимоги у позивача на приватизацію вказаного приміщення, оскільки відомостей про продовженні дії ордера матеріали справи не містять (а. с. 21). 
Доказів того, що така квартира передана Святошинській РДА, матеріали справи не містять, та відповідно в останньої відсутні повноваження на розпорядження нею та передачу її у власність позивачу, який не набував підстав для її заселення як квартири, а отримав лише ордер на поселення до житлової площі, що тимчасово використовувалася під гуртожиток до 17 вересня 2016 року.
Визнає безпідставними колегія суддів й доводи щодо того, що у позивача не було підстав визначених частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» для відмови в приватизації квартири, оскільки пунктом першим статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Чинним законодавством України визначено правові основи приватизації державного житлового фонду та особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках після передачі таких гуртожитків у комунальну власність. Однак, зайняте позивачем житлове приміщення ніколи не мало статусу гуртожитку, не було зареєстроване як гуртожиток, а відповідно на таке приміщення не поширюється закон «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Спочатку позивач має захистити свої права шляхом спонукання органів місцевої влади до прийняття відповідних рішень з метою набуття відповідного статусу спірним приміщенням, а також його переходу у розпорядження Святошинської РДА в місті Києві від підприємства, якому вказані приміщення належали після їх побудови, а вже потім ставити питання перед відповідачем щодо розпорядження таким приміщенням та надання дозволу на його приватизацію.
Аргументи учасників справи
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове про задоволення позову.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового фонду. 
Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208, передбачено, що переобладнання жилих будинків під гуртожитки вирішується з дозволу виконавчого комітету відповідної ради. Законодавство не допускає використання під гуртожитки приміщень у жилих будинках, призначених для постійного проживання громадян.
Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15 лютого 1982 року № 259 «Про дозвіл виробничому об`єднанню «Київпромарматура» на тимчасове використання під гуртожиток житлової площі будинку АДРЕСА_3 » дозволено, як виняток, виробничому об`єднанню «Київпромарматура» тимчасово використати до 1986 року тридцять однокімнатних квартир з № 222 по АДРЕСА_4 розташованих на дев`ятому поверсі в будинку для малосімейних по АДРЕСА_3 , під гуртожиток для поселення спеціалістів Міністерства хімічного і нафтового машинобудування, які прибувають до м. Києва у відрядження для виконання робіт по реконструкції, переобладнанню та випуску спеціальної арматури. Пунктом 4 цього рішення визначено, що після ліквідації гуртожитку в квартирах АДРЕСА_2 вказані квартири відремонтувати та заселити їх згідно з Положенням про порядок надання жилої площі в Українській РСР.
Відповідно до статті 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації надає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. 
Коли приміщення, пристосовані під гуртожиток, перестають ними бути, вони використовуються не як гуртожиток, а як звичайна жила площа для проживання малосімейних.
Оскільки весь жилий будинок було прийнято до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації згідно розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» в статусі житлового будинку, то заперечення відповідача щодо статусу жилого приміщення є безпідставними.
ОСОБА_1 , який зареєстрований у цьому житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брав, житлові чеки не використовував.
Позивачем було подано весь необхідний перелік документів і підстав для відмови в приватизації у відповідача не було.
Ордер на заняття кімнати (квартири) АДРЕСА_1 у відособлене користування є чинним, у встановленому законодавством порядку недійсним не визнаний. Визнання квартири житловою відбулось і повноважними державними органами шляхом проведення реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою.
Більше того, якщо суд погодився із доводами відповідача, що житлове приміщення, яке займає позивач залишається у статусі гуртожитку, хоча відсутні будь-які докази такого статусу, то відповідно судом слід було застосувати норми Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
                У лютому 2023 року Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація подала до суду відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.
Зазначає, щозгідно з наданим ордером № 26/11/37- 02 серії «АРМА» позивачу надавалась жила площа в гуртожитку, а крім того квартира, яку просить приватизувати позивач, належала юридичній особі. Згідно з довідкою ХК «АРМА» б/н від 17 вересня 2012 року, дія ордера обмежена строком до 17 вересня 2016 року. Враховуючи зазначене, спочатку має бути прийнято рішення про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 як гуртожитку в установленому законом порядку, про передачу Святошинській районні в місті Києві державній адміністрації, а лише потім у відповідача виникне право на розпорядження такою квартирою.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі. 
В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду: від 20 червня 2018 року у справі 
№ 200/18858/16-ц; у постановах Верховного Суду: від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19, від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц, від 04 серпня 2021 року у справі № 316//672/18, від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19, від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16, від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18).
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Судивстановили, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15 лютого 1982 року № 259 «Про дозвіл виробничому об`єднанню «Київпромарматура» на тимчасове використання під гуртожиток житлової площі будинку АДРЕСА_5 » дозволено, як виняток виробничому об`єднанню «Київпромарматура» тимчасово використати до 1986 року тринадцять однокімнатних квартир з АДРЕСА_6 включно, під гуртожиток для поселення спеціалістів Міністерства хімічного і нафтового машинобудування, які прибувають до м. Києва у відрядження для виконання робіт по реконструкції, переобладнанню та випуску спеціальної арматури.
26 листопада 2007 року ОСОБА_1 , працюючому у ЗАТ «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування», видано ордер серії АРМА 
№ 26/11/07-2 на право зайняття із сім`єю з трьох чоловік жилої площі гуртожитку в АДРЕСА_7 , розміром 33,7 кв. м.
25 серпня 2008 року між ЗАТ «Холдингова компанія «Арма» (Принципал) та ЗАТ «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» (Агент) було укладено Агентський договір № 08/08/25, відповідно до якого принципал надає агенту повноваження, а агент зобов`язується за винагороду від імені та за рахунок принципала укладати договори стосовно управління та експлуатації квартир АДРЕСА_8 , а також здійснювати інші дії, передбачені умовами цього договору.
З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та довідок про реєстрацію місця проживання убачається, що позивач ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 з 04 червня 2015 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_7 .
З листа арбітражного керуючого ліквідатора ПАТ «Холдингова компанія «Арма» Бринька А. В. № 112 від 24 жовтня 2014 року убачається, що Господарський суд м. Києва ухвалив ліквідувати банкрута - ПАТ «Холдингова компанія «Арма» як юридичну особу у зв`язку з банкрутством. Оригінал ордера № 26/11/07-2, виданого на ім`я позивача, було направлено до ПАТ «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» як управителя гуртожитку.
Згідно з листом Святошинської РДА в м. Києві № 23129 від 25 березня 2021 року жилий будинок АДРЕСА_5 переданий до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» в статусі житлового будинку.
Указаним листом Святошинської РДА в м. Києві на звернення позивача від 17 березня 2021 року відмовлено у приватизації житлового приміщення з підстав того, що приватизація жилого приміщення в гуртожитку - ізольованої квартири суперечить чинному законодавству; станом на 25 березня 2021 року інформація про розміщення гуртожитку у будинку АДРЕСА_3 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не надходило; відсутня інформація, що квартира АДРЕСА_9 передана до комунальної власності територіальної громади м. Києва; ордер № 07/10/08 серії «АРМА» виданий ЗАТ «Холдингова компанія «АРМА» на право зайняття кімнати № НОМЕР_1 розміром 26,0 кв. м у гуртожитку в АДРЕСА_3 , що не відповідає фактичному статусу зайнятої житлової площі.
Позиція Верховного Суду
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У статті 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
У частині третій статті 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. 
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19 вказано, що «висновки суду щодо обґрунтованості відмови ОСОБА_1 у приватизації зумовлені лише відсутністю в останнього ордеру на зазначену квартиру. При цьому, апеляційний суд не надав жодної оцінки тому, що позивач вселився до квартири АДРЕСА_1 на підставі відповідного рішення міської ради, зареєстрований і постійно проживає в ній з 2005 року та несе витрати з її утримання, законність його проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Окрім того, суд не звернув увагу на те, що іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що він має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 758/9406/19 (провадження № 61-1832св22) зазначено, що «позивач з дозволу та за ініціативою відповідача зареєстрований і проживає в однокімнатній квартирі з 2001 року, тобто на законних підставах, що відповідачем не оспорювалося. Спірна квартира виключена із числа службових розпорядженням Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 03 жовтня 2016 року № 642, належить до об`єктів приватизації, перелік яких визначений частиною першою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», і не входить до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації, передбаченого частиною другою статті 2 вказаного Закону. При цьому преюдиційним судовим рішенням апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року у справі № 2-4359/10 встановлено, що позивачу ордер не було видано у зв`язку із тим, що відповідач не забезпечив йому видачу ордера на квартиру та проживання у ній на постійній основі, не дивлячись на необхідність виконання умов укладеного між ними трудового контракту та неодноразові звернення позивача. З огляду на викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшов правильного висновку про те, що порушене право ОСОБА_1 на приватизацію житла, в якому він проживає, зареєстрований та яким користується з дозволу відповідача з 2001 року, підлягає захисту».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження 
№ 61-1311сво23) вказано, що «відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Отже, прийняття відповідного рішення належить виключно до компетенції відповідача та від дій позивача не залежить. У цьому випадку порушення прав позивача відбувається у формі відмови та бездіяльності відповідача у здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення. Таким чином, якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача».
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (частина друга статті 2 вказаного Закону). 
Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом (частина третя статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
У частині першій статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зазначено сферу дії цього закону, яка поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.
Цей Закон не поширюється на громадян, які:
1) проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом;
2) мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом;
3) мешкають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена, або яким немає можливості повернути колишнє жиле приміщення;
4) потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз;
5) проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на день набрання чинності цим Законом (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).
Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей) (частина третя статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).
Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб) (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (частини десята, одинадцята статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, до яких відноситься: 1) відсутність у особи права на приватизацію; 2) заборона приватизувати конкретне приміщення. 
Подібний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).
Отже, не є підставами для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, зокрема, зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку). У зв`язку з такими змінами законодавство не вимагає від наймача отримання іншого ордера як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі. Якщо органи приватизації зволікають із винесенням певних адміністративних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації. Тому особа (особи), що має право на приватизацію займаного нею житла, не має захищати свої права шляхом попереднього ініціювання судових проваджень щодо прийняття органами місцевої влади відповідних рішень, які належать до їх компетенції згідно із законом та від дій позивача не залежать.
У справі, що переглядається:
            суди встановили, що відповідач на звернення позивача від 17 березня 2021 року відмовив у приватизації житлового приміщення з підстав того, що приватизація жилого приміщення в гуртожитку - ізольованої квартири суперечить чинному законодавству; інформація про розміщення гуртожитку у будинку АДРЕСА_3 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не надходила; відсутня інформація, що квартира АДРЕСА_9 передана до комунальної власності територіальної громади м. Києва; ордер № 07/10/08 серії «АРМА» виданий ЗАТ «Холдингова компанія «АРМА» на право зайняття кімнати № НОМЕР_1 розміром 26,0 кв. м у гуртожитку в АДРЕСА_3 , що не відповідає фактичному статусу зайнятої житлової площі;
відмовляючи у позові, суди виходили з відсутності доказів, що приміщення, яке просив приватизувати позивач, є гуртожитком, а також доказів про передачу такого приміщення Святошинській РДА в м Києві, за відсутності яких у відповідача відсутні повноваження на розпорядження таким приміщенням. Апеляційний суд зазначив, що спочатку позивач має захистити свої права шляхом спонукання органів місцевої влади до прийняття відповідних рішень з метою набуття відповідного статусу спірним приміщенням, а також його переходу у розпорядження Святошинської РДА в місті Києві від підприємства, якому вказані приміщення належали після їх побудови, а вже потім ставити питання перед відповідачем щодо розпорядження таким приміщенням та надання дозволу на його приватизацію;
                разом з тим cуди встановили, що жилий будинок АДРЕСА_5 переданий до сфери управління Святошинської РДА розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» як жилий будинок; 
                суди не врахували, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового фонду, оскільки весь жилий будинок було прийнято до сфери управління Святошинської РДА. Позивач на законних підставах постійно проживає в спірній квартирі на підставі ордера на заняття кімнати (квартири) АДРЕСА_1 , проведена реєстрація його місця проживання за вказаною адресою.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач як орган приватизації не зазначив передбачених законом підстав для відмови позивачу у приватизації займаного ним житлового приміщення, що є підставою для судового захисту його порушеного права. 
Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 759/12172/22-ц (провадження № 61-10988св23) в аналогічній справі за позовом наймача квартири АДРЕСА_4 за цією ж адресою вказано, що «суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні докази того, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_4, має статус «гуртожиток», а органом місцевого самоврядування дозволено приватизацію його жилих та нежилих приміщень, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1. Верховний Суд зазначає, що оскільки реєстрація прав власності на вказану будівлю, як на гуртожиток, не проводилась, а тому дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на нього не поширюється. Вірним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що органом місцевого самоврядування має бути прийнято відповідне рішення про реєстрацію квартири, яку просить приватизувати ОСОБА_1, в якості житлового приміщення у гуртожитку в установленому законом порядку, про її передачу Святошинській районній у м. Києві державній адміністрації, а лише потім у відповідача виникне право на розпорядження таким житлом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Ураховуючи наведене, безпідставними є доводи у касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що на квартири, щодо яких не прийнято рішення про надання їм статусу гуртожитку, поширюється правовий режим, встановлений для жилих будинків і жилих приміщень державного і громадського житлового фонду».
Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, від 21 жовтня 2013 року).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування відповідних положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 759/12172/22-ц (провадження № 61-10988св23), та зробити висновок про те, що:
«відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, до яких відноситься: 1) відсутність у особи права на приватизацію; 2) заборона приватизувати конкретне приміщення. 
Отже, не є підставами для відмови мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, зокрема, зміна власника житлового фонду, категорії житла (будинку, гуртожитку). У зв`язку з такими змінами законодавство не вимагає від наймача отримання іншого ордера як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі. Якщо органи приватизації зволікають із винесенням певних адміністративних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації. Тому особа (особи), що має право на приватизацію займаного нею житла, не має захищати свої права шляхом попереднього ініціювання судових проваджень щодо прийняття органами місцевої влади відповідних рішень, які належать до їх компетенції згідно із законом та від дій позивача не залежать».
Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Передати справу № 759/1426/22 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко