ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 р.	Справа № 440/965/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2024, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава,  по справі № 440/965/24
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, скасувати Рішення від 21.11.2023 № 08475009275 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити пенсію, що була призначена від 18.08.2023;
- виплатити заборгованість починаючи з грудня 2023 року по час постановлення рішення суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року  у справі № 440/965/24 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  помилковість судового рішення, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року  у справі № 440/965/24  та ухвалити нове судове рішення, яким   задовольнити позовні  вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що  при призначенні пенсії позивачу з квітня 2022 року відповідачем було застосовано положення ст. 14-6.2. Перехідних положень Закону України  «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак такі положення підлягають застосуванню лише коли громадяни та/або особи без громадянства, які мешкають або мають адресу реєстрації на територіях, що включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно Наказу від 22.12.2022 № 309 (зі змінами), яким дозволено звернутися за призначенням пенсій у інший строк, ніж 3 місяці і Пенсійним фондом повинно бути призначено пенсію з моменту не звернення, а саме встановлення групи інвалідності. Відтак, працівниками ПФУ було помилково призначено  позивачу пенсію з квітня 2022 року, в той час як момент звернення позивач у серпні 2023 року йому було 35 років і він мав необхідний страховий стаж у 6 років. Тобто, позивач зазначає, що коли йому була вперше призначена група інвалідності, відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - необхідно було мати 6 років, а тому на думку позивача, 6 років наявного страхового стажу є незмінними для призначення пенсії.
Доводячи протиправність оскаржуваного рішення позивач наголошує на тому, що при застосуванні підходу відповідача щодо статті 32  Закону №1058-IV, позивачу  при зверненні до Пенсійного фонду постійно не буде вистачати страхового стажу і єдиним виходом для нього, це буде купівля страхового стаж, що є недоречним.
Позивачем також зауважено, що жоден з пунктів перелічених у статті 49 Закону №1058-IV, які дають підстави для припинення виплати пенсії, не може бути застосовані до позивача, у зв`язку з чим  відповідачем прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії. 
Відповідачем на апеляційну скаргу подано відзив, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач 09 серпня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву від 09 серпня 2023 року та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
21 листопада 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 084750009275.
В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що до загального страхового стажу врахований весь період роботи, аналіз наданих документів показує, що страховий стаж позивача становить 04 роки 09 місяців 0 днів, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.
Не погодившись з такими діями пенсійного органу позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог   суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності; протиправності у діях Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судом не встановлено, оскільки позивач не набув страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності ані на час настання інвалідності, ані на день звернення за пенсією.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).
Частина  третя статті 4 Закону №1058-IV встановлює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами статті 30 Закону №1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи (стаття 31 Закону № 1058-IV).
Статтею 33  Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Згідно статтею 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, а саме, для осіб з інвалідністю II та III груп: від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років. 
Отже, вказаною нормою визначено право осіб з інвалідністю на пенсію по інвалідності за наявності відповідного віку та страхового стажу, виходячи з часу настання інвалідності або дня звернення за пенсією.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 21 квітня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено другу групу інвалідності до 01 травня 2023 року, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії 12ААВ №629224 (а.с. 11-12), яка була додана позивачем до заяви про призначення пенсії по інвалідності, поданої 08 серпня 2023 року.
За випискою з акту огляду медичко-соціальної експертної комісії до довідки серії 12ААГ №162969 датованою  25.04.2023 позивачу при повторному огляді було встановлено другу групу інвалідності безстроково (а.с. 13-14, 23-24).
09 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, зі заявою та відповідними документами на призначення пенсії по інвалідності – ІІ групи (а.с.33-34). 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що розглядає документи і приймає  рішення про призначення пенсії – ГУ ПФУ в Полтавській області. 
Отже, заява позивача від 09 серпня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності  була  розглянута саме ГУ ПФУ в Полтавській області та перевірялась головним спеціалістом Донецької області.
У відповідності до пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту – Порядок №22-1), рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Як встановлено  судом апеляційної інстанції в ході перегляду даної адміністративної справи, після розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 09.08.2023, останньому призначено пенсію по інвалідності з 21.04.2022 із врахуванням страхового стажу по 30.06.2023 (6 років 0 місяців 0 днів), що підтверджено в поясненнях ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.11.2024 №1600-0802-7/84000, що були подані до суду апеляційної інстанції, а також підтверджено  рішенням  №084750009275 від 18.08.2023 про призначення пенсії (а.с. 193-194 том 1).
Тобто після звернення до пенсійного органу із заявою від 09 серпня 2023 року позивачу було призначено пенсію по інвалідності на підставі рішення від 18.08.2023. 
Відповідна  пенсія виплачувалась позивачу до листопада 2023 року, про що свідчать протоколи  перерахунків пенсії від 13.10.2024 та 16.11.2023 (а.с. 138-139, 135-137).
На підтвердження обставини призначення позивачу пенсії по інвалідності після подання заяви 09.08.2023, останнім подано копії пенсійного посвідчення від 29.08.2023 №3156620456 (а.с.15-16), а також  довідки про доходи від 25.01.2024 №5307783363371616 (а.с.21), яка видана пенсіонеру ОСОБА_1 у тому, що він перебуває на обліку в Пологівському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію по інвалідності.
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що  листом від 14.11.2023 №0800-0303-9/82527 Головне управління ПФУ в Запорізькій області звернулось до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з проханням переглянути рішення про призначення пенсії по інвалідності  за заявою від 09.08.2023 ОСОБА_1 . 
Як повідомлено у своїх поясненнях ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.11.2024 №1600-0802-7/84000 при перевірці  Електронної пенсійної справи ОСОБА_1 виявлено, що спеціалістами не виконані умови, визначені п. 3 релізу ППВП (Централізованої підсистеми "Призначення та виплата пенсій") 1.6.89.1 від 25.07.2023 щодо зарахування стажу та заробітної плати по місяць, що передує місяцю набуття права на призначення пенсії, як особі, якій встановлено особливість 40026 "Право на призначення пенсії особам, що проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на ТОТ" (пенсія по інвалідності призначена з 21.04.2022, стаж та зарплата враховані по 30.06.2023). 
Між тим, ГУ ПФУ в Полтавській області у вказаних поясненнях повідомлено суд апеляційної інстанції, що саме на виконання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відділом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 по інвалідності та приведено у відповідність страховий стаж, а саме страховий стаж зараховано по місяць, що передує місяцю набуття права на призначення пенсії - по 31.03.2022  (4 роки 09 місяців 0 днів) та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності (на заміну рішення про призначення від 18.08.2023) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку (на дату набуття права на призначення пенсії по інвалідності 21.04.2022 ОСОБА_1 було 35 років, необхідний страховий стаж — 6 років, наявний страховий стаж - 4 роки 09 місяців 0 днів; на день звернення за пенсією ОСОБА_1 було 37 років, необхідний страховий стаж - 7 років, наявний страховий стаж 6 років 0 місяців 0 днів).
Таким чином, рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 21.11.2023 №08475009275 (а.с. 35)  про відмову в призначенні пенсії згідно листа від 14.11.2023 (надалі – оскаржуване рішення), ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, з огляду на те, що  аналіз наданих документів вказує на те, що страхований страж   ОСОБА_1 становить 04 роки 09 місяців 0 днів, якого недостатньо для призначення пенсії по інвалідності. 
Отже, колегією суддів встановлено, що  після звернення позивача із заявою про призначення пенсії (09.08.2023), рішенням пенсійного органу ОСОБА_1  призначено пенсію по інвалідності (18.08.2023), однак після розгляду листа Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 14.11.2023 №0800-0303-9/82527, відповідачем  ухвалено рішення (21.11.2023) про відмову у призначенні пенсії позивачу.
Колегія суддів з такими діями відповідача не погоджується, виходячи з наступного.
Так, згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж органом державної влади чи його посадовою особою дій або невчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Аналогічна правова позиція приведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 160/14225/23.
Відповідно до статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Як вище приведено у даній постанові, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом №1058-IV.
У відповідності до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
За положеннями частини першої статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
За частиною третьою статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Тобто з приведених вище норм Закону № 1058-IV вбачається, що  виплата призначеної пенсії може бути припинена з підстави, визначених у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV, зокрема, коли пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, а перегляд підстав для виплати пенсії відбувається у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії. При цьому, інших положень, які б передбачали підстав для перегляду призначеної пенсії з відмовою у її призначенні, Закон № 1058-IV не містить. 
Між тим, відповідач у оскаржуваному рішенні не посилався на  існування будь-яких документів, що містять недостовірні відомості.
Окрім того, відповідач не навів будь-яких посилань на приписи Порядку №22-1, який регулює порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які б надавали органу пенсійного фонду повноваження  переглядати рішення про призначення пенсії із винесенням нового рішення про відмову у  призначенні пенсії та які були б підставою для прийняття спірного рішення. 
За приписами пункту 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Інших строків  для  розгляду заяви про призначення пенсії Порядок №22-1 не передбачає.
При цьому, представник відповідача  не заперечував, що органом пенсійного фонду повторно розглянута заява позивача про призначення пенсії та прийнято рішення про відмову в її призначенні, не у строки передбачені пунктом 4.3 Порядку №22-1. Крім того, у оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії  не було наведено обґрунтувань про те, що  заява ОСОБА_1 від 05.08.2023  про призначення пенсії переглядається  із підстав передбачених Законом № 1058-IV, в той час як вона вже була розглянута  та по ній прийнято відповідне рішення, яке не було скасоване та є чинним. 
За обставинами даної справи, колегія суддів вважає слушним зауважити, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не послався на жодну норму Закону № 1058-IV,  або іншого  нормативно-правового акту на підставі якого було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за умови наявності рішення про призначення пенсії. 
Отже, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не констатовано виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії позивачу, що б за вимогами частини третьої статті 49 Закону № 1058-IV надавало відповідачу право переглянути  підстави для виплати призначеної позивачу пенсії. 
Більш того, в ході перегляду справи судом апеляційної інстанції  надавалась можливість відповідачу обґрунтувати  нормами права, які б надавали відповідачу відповідні   повноваження  переглядати вже призначену пенсію по інвалідності та приймати  рішення про відмову у призначенні пенсії майже більше ніж через два місяці після звернення  позивача з відповідною заявою.  Однак, відповідачем  не наведено суду жодного правового обґрунтувань , з посиланням на норму закону, яка б передбачала повноваження органу пенсійного фонду прийняти рішення про відмову у призначенні пенсії після вирішення питання про її призначення.  
Представник  відповідача в письмових поясненнях  від 15.11.2024 №1600-0802-7/84000 посилався на те, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивача прийнято на заміну рішення про  призначення пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача достатнього страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності. Водночас, відповідач не посилається на жодну норму законодавства, яка б надавала б відповідачу повноваження діяти саме у наведений спосіб.  
З приведеного колегія суддів доходить до висновку, що після призначення пенсії  позивачу (рішення від 18.08.2023), відповідачем без належних на те правових підстав, після розгляду листа Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 14.11.2023 №0800-0303-9/82527, прийнято рішення №08475009275 від 21.11.2023 про відмову  у призначенні пенсії позивачу. 
Підсумовуючи приведене вище, колегія суддів дійшла до висновку, що  рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області від 21.11.2023 № 08475009275 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, позов   ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Стосовно іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, зобов`язання відновити виплату пенсії та виплатити заборгованість, то колегія суддів дані вимоги вважає безпідставними, оскільки як встановлено у  справі позивач проживає в  в Запорізькій області, перебував на обліку та отримував пенсію до прийняття оскаржуваного рішення у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке і здійснювало виплату пенсії позивачу. 
За правилами частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.
Отже, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін (така правова позиція щодо застосування норм процесуального права  була висловлена Верховним Судом у постановах від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19).
Таким чином,  суд апеляційної інстанції не може здійснити заміну неналежної сторони на стадії апеляційної перегляду справу, адже в силу обмежень, встановлених статтею 48 КАС України, здійснити таку заміну може виключено суд першої інстанції. 
При цьому, позивач не перебував на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а тому у відповідача відсутні повноваження по нарахуванню та виплаті пенсії позивачу. 
Окрім того,  рішення №084750009275 від 18.08.2023 про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с. 193-194 том 1) є чинним та ніким не скасоване, у зв`язку з чим  суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1  про зобов`язання відповідача відновити виплату пенсії та виплатити відповідну заборгованість.  
Поряд з цим, згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини (далі по тексту – ЄСПЛ)  як джерела права.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Пунктом 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із  прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 по справі № 440/965/24  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним  та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області від 21.11.2023 № 08475009275 про відмову в призначенні пенсії.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  05.12.2024