УХВАЛА
18 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 214/3440/23
провадження № 61-16323ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідачаПархоменка П. І., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Шафранова Олена Валеріївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії, 
постановив ухвалу про наступне:
1.           У травні 2023 року Акціонерного товариства«Криворізька теплоцентраль»  (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 36 474,52 грн, плату за абонентське обслуговування за у розмірі 130,50 грн, суму індексу інфляції у розмірі 1 606,61 грн, 3% річних у розмірі 716,34 грн.
2.           Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено. 
3.           Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове судове рішення про задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість у розмірі 3 644,52 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 130,50 грн, суму індексу інфляції у розмірі 1 606,61 грн, 3% річних у розмірі 716,34 грн.
4.           04 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шафранова О. В. подала касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції.
5.           Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
6.           В такому випадку Суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
7.           Механізм реалізації права на судовий захист визначає законодавець виключно в законах України (пункт 14 частини першої статті 92 Конституції України).
8.           Так само і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюючи право на справедливий суд, не містить гарантій щодо можливості касаційного оскарження всіх судових рішень.
9.           Відсутність можливості оскарження рішення в касаційному порядку автоматично не створює порушення права на справедливий суд.
10.        За чинним конституційним правопорядком апеляційний перегляд має здійснюватися щодо кожної справи, яку оскаржено в апеляційному порядку, а в частині касаційного оскарження рішення суду обсяг права на таке оскарження змінено з права касаційного оскарження всіх рішень, крім випадків, встановлених законом, на право касаційного оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках (див., наприклад, рішення Конституційного Суду України від 21 липня 2021 року № 5-р(II)/2021).
11.        Обґрунтування саме такого підходу в частині касаційного оскарження судового рішення міститься в Пояснювальній записці до проєкту Закону України про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр. № 3524), ухваленого як Закон № 1401, де зазначено, що «встановлення законом виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, дасть змогу побудувати ефективну судову систему, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення».
12.        В свою чергу згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
13.        Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
14.        Ціна позову у даній справі становить 38 927,97 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн, де 3 028,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року).
15.        Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.
16.        У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судом апеляційної інстанції розгляд даної справи звівся до встановлення факту законності чи незаконності від`єднання відповідачів від системи централізованого опалення  та проігноровано всі факти, докази, які були предметом досліджень суду першої інстанції. Стягнення з відповідача заборгованості за послуги, які останній не отримує, порушує основні принципи цивільного права в цілому, створює негативну судову практику, яка йде в розріз до основоположних прав і свобод людини та громадянина, та створює юридичну невизначеність.   
17.        Також представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, оскільки враховуючи кількість сторін, необхідність призначення експертизи, обсяг та характер доказів, які необхідно дослідити, дану справу слід було розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а клопотання про проведення  теплотехнічної експертизи судом першої інстанції залишено поза увагою та не надано йому правової оцінки. 
18.        Верховний Суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.
19.        Верховний Суд вже висловлював позицію щодо поняття «фундаментальне значення» (див., наприклад, ухвалу від 05 квітня 2021 року у справі № 420/8512/20).
Суд наголошував, що «фундаментальне значення» для справи, яка була у нього на розгляді, для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.
20.        Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
21.        Особа, яка подає касаційну скаргу, зобов`язана навести доводи на обґрунтування наявності обставин, що є підставою для допуску судового рішення у її справі до перегляду Верховним Судом.
22.        Зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
23.        В даному випадку представник відповідача не обґрунтувала фундаментальний характер питання права, яке вона підняла у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. 
24.        Зокрема, не вказано фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.
25.        Відсутні підстави вважати, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для забезпечення єдності правозастосовчої практики. Аргументи представника відповідача зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції зібраних доказів і встановлених обставин.
26.        Аргумент представника відповідача, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі). 
27.        Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.
28.        Відповідач мав можливість доводити свої заперечення проти позову в судах двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а тому йому була забезпечена можливість реалізувати своє право на справедливий судовий розгляд.
29.        Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до статей 389, 394 ЦПК.
30.        Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК).
31.        Таким чином, вказане судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК, Суд 
УХВАЛИВ:
1.                 Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Шафранова Олена Валеріївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 214/3440/23. 
2.                 Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                     П. І. Пархоменко
                 І. О. Дундар 
                                                                                                           Є. В. Краснощоков