Справа № 347/334/24 
Провадження № 22-ц/4808/1267/24 
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2024 року                                                                        м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Баркова В.М., Фединяка В.Д., 
учасники справи
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА»
на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року, яке ухвалене судом у складі судді Крилюк М.І., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ТОВ «КФ.ЮА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості .
Позовна заява обґрунтована тим, що 19 червня 2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200615105. 
Відповідно до п. 5 вказаного договору загальний розмір кредиту становить 6 099,00 грн. Згідно п. 4.3 договору відповідачка зобов`язана погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього договору. 
Згідно п.п.8 розділу 5 та 9 договору заборгованість має бути сплачено до 18 липня 2020 року. 
Відповідно до розділу 5 договору базова процентна ставка становить 1,99% в день, процентна ставка за кожен день у разі прострочення 2,50% в день.
19.06.2020 року на виконання умов договору позивачем було передано відповідачці грошові кошти у розмірі 6 099,00 грн, що підтверджується актом про видачу грошових коштів.
Проте відповідачка не виконала свої зобов`язання та не повернула кошти в порядку та в строки, встановленні договором, у результаті чого, станом на час подання позову утворилась заборгованість в розмірі 29 716,87 грн, з яких: тіло кредиту 6 099,00 грн; проценти - 3641,10 грн, інфляційне збільшення 1679,17 грн (за період 19.07.2020 - 23.02.2022 р.); проценти поза межами строку дії договору 18 297,60 грн (за період 19.07.2020 -15.11.2020) .

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200615105 від 19.06.2020 року у розмірі 29 716,87 грн, з яких: тіло кредиту 6 099,00 грн; проценти - 3641,10 грн, інфляційне збільшення 1679,17 грн; проценти поза межами строку дії договору 18 297,60 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року позов ТОВ «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200615105 від 19.06.2020року в сумі - 11 419, 17 грн та 1 163, 55 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «КФ.ЮА» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на їх користь процентів поза межами строку дії договору у розмірі 18 297,60 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на їх користь проценти у розмірі 18 297,60 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «КФ.ЮА» зазначило, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість нарахованих процентів поза межами строку дії договору та посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц. Скаржник вказав, що згідно п.п. 13 пункту 5 договору процентна ставка за кожен день у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день). Умовами договору, сторони погодили, що у випадку користування кредитом після строку дії договору вказаного у п.п. 5 п. 5 договору, застосовується розмір процентної ставки в день визначений у п.п. 13 п. 5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами строку дії договору (п.п. 13 п.5 Договору), маються на увазі проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК України. 
Скаржник вважає, що сторони договору дійшли згоди та визначили нарахування процентів річних у розмірі більшому, ніж встановлено ч. 2 ст. 625 ЦК України, то суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення з відповідача процентів поза межами строку дії договору у розмірі 18 297,60 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не заперечувала, що 19.06.2020 року уклала договір з ТОВ «КФ.ЮА» про надання їй споживчого кредиту у формі позики на суму 6099 грн зі строком на 30 днів, тобто до 18.07.2020 року.
Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.05.2018 року №910/1238/17 та у постанові Об`єднаної Палати Верховного суду від 05.06.2020 року №922/3578/18 та вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з неї 18 297,60 грн процентів поза межами строку дії договору.
Згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту від 19.06.2020 року, базова процентна ставка становила 1, 99 % в день, а після спливу 30 днів, у разі користування кредитом, денна процентна ставка становила 2, 5 % в день. В той же час, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено максимальний розмір денної процентної ставки розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Отже, нарахування процентної ставки здійснювалося супереч законодавству.
Просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 29716, 87 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2  на користь ТОВ «КФ.ЮА» процентів поза межами строку дії договору у розмірі 18 297,60 грн. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200615105 від 19.06.2020року в сумі - 11 419, 17 грн не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків у розмірі 18297, 60 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вказані відсотки нараховані поза межами строку дії кредитного договору, а тому не підлягають стягненню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.06.2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200615105, відповідно до умов якого, остання отримала кредитні кошти в розмірі 6 099,00 грн, з базовою процентною ставкою 1, 99% в день. 
Згідно п. 4.3. вказаного договору відповідачка зобов`язалася погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього Договору. 
Відповідно до п.п.8 розділу 5 та 9 договору заборгованість має бути сплачено до 18.07.2020 року. 
Згідно п.п.13 розділу 5 договору процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2, 50% в день. Сторони погодили, що у випадку користування кредитом після дати погашення кредиту застосовується розмір процентної ставки визначений у п.п. 13 п.5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами дії договору, маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України.
Згідно розрахунку ТОВ «КФ.ЮА» заборгованість відповідачки за договором становить - 29 716,87 гривень, з яких: тіло кредиту 6 099,00 грн.; проценти - 3641,10 грн. (розділ 9 договору) інфляційне збільшення 1679,17 грн (за період 19.07.2020 - 23.02.2022 ); проценти поза межами строку дії договору 18 297,60 грн (за період 19.07.2020 -15.11.2020).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачкою подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
  Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
 Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Відмовляючи у стягненні процентів поза межами строку кредитування, суд першої інстанції не звернув увагу, що договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200615109 від 19.06.2020 року, який було укладено між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 
сторони погодили, що у випадку користування кредитом після дати погашення кредиту застосовується розмір процентної ставки визначений у п.п. 13 п.5 договору. Під процентною ставкою, яка застосовується в разі користування кредитом поза межами дії договору, маються на увазі проценти в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України ( п.п.13 розділу 5 договору). 
Тобто, сторони погодили та встановили розмір процентів поза межами строку кредитування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 2, 50 % в день.
За вказаних обставин, висновок суду про відмову у стягненні процентів за період з 19 липня 2020 року по 15 листопада 2020 року у сумі 18297, 60 грн не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідчки у відзиві на апеляційну скаргу, на постанову Об`єднаної палати КГС ВС від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18, оскільки у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі №910/14180/18, суд відступив від висновку, викладеного у постанові від 05 червня 2020 року та вказав, що правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати.
Посилання відповідачки про те, що умови кредитного договору є несправедливими не заслуговують на увагу, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачка не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення питання щодо визнання положень кредитного договору несправедливими та зміну або визнання їх недійсними в межах даної справи є неможливим
       Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи відповідачка звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності.
Суд першої інстанції вказану заяву залишив поза увагою. Відповідачкою рішення суду не оскаржується.
        За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
 Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
  За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).
  Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Позов у цій справі подано до суду  09 лютого 2024 року.
     У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Згідно кредитного договору сторони погодили сплату відсотків згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п.5 даного договору (п.3.1 кредитного договору). Тобто , сторони погодили сплату відсотків щоденно. Позивач просить суд стягнути відсотки за період з 19 липня 2020 року по 15 листопада 2020 року, а в суд з позовом звернувся з такими вимогами 09 лютого 2024 року, тобто з пропуском строку.
З урахуванням зазначеного, заявлені вимоги про стягненення процентів за вказаний період не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з такими вимогами. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів у розмірі 18297, 60 грн зроблені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, однак у задоволенні заявлених вимог в оскаржуваній частині відмовлено, то підстав для перерозподілу судових витрат не має.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» до ОСОБА_1 про стягнення процентів у розмірі 18297, 60 грн за період з 19 липня 2020 року по 15 листопада 2020 року відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складений 22 жовтня 2024 року.

Судді: В.М. Луганська

В.М. Барков

В.Д. Фединяк