УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 листопада 2024 року
м. Київ
Справа № 755/12252/22
Провадження № 51-4080 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року щодо останнього, 
установив:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вугледар Донецької області та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, призначено покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо і на підставі ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
Також цим вироком суд вирішив питання речових доказів у провадженні.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , вирок змінено: виключено з обвинувачення правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 307 КК України, рішення про визнання ОСОБА_5 винуватим та призначене покарання за цією частинної статті Кодексу і визначення остаточного покарання за ч. 1 ст. 70 КК України.
Своїм рішенням апеляційний суд постановив вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 307 КК України, пом`якшив призначене за цією частинної статті Кодексу покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України і призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. 
В іншій частині залишив вирок без зміни.
Відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_5 як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту; незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту вчинено повторно; незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, з метою збуту, вчинено повторно, за обставин встановлених і викладених у вироку.
Так, у невстановлений органом досудового розслідуванням час та місці, але не пізніше 16 жовтня 2022 року, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, незаконно придбав у особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження,особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 97,475 г. в особливо великих розмірах та зберігав з метою збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах, 16 жовтня 2022 року ОСОБА_5 , зберігаючи при собі PVPв особливо великих розмірах, направився по території Дніпровського району м. Києва для залишення вказаної психотропної речовини певними частинами у конкретних місцях (схованках) з метою подальшого збуту невстановленим особам.
Цього ж дня, біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , шляхом створення схованок, здійснив зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, загальною масою 0,605 г та 0,562 г, заздалегідь розфасовану у зіп-пакети у згортках ізоленти синього кольору, які, у період часу з 21:12 по 21:27 були виявлені працівниками Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, під час проведення огляду місця події, біля вказаного будинку за участю ОСОБА_5 . 
Також цього дня, біля будинку АДРЕСА_3 , працівники поліції затримали ОСОБА_5 та вилучили в нього іншу частину отриманої від невстановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину - PVP у кількості 34 згортки - масою 96,308 г, що в особливо великих розмірах, яку засуджений, зберігав при собі з метою подальшого повторного незаконного збуту.
Відповідно до даних висновків судової експертизи № СЕ-19/111-22/44509-НЗПРАП, № СЕ-19/111-22/44503-НЗПРАП від 9 листопада 2023 року, № СЕ-19/111-22/44507-НЗПРАП від 16 жовтня 2023 року, надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг  якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), загальною масою: 4,129 г, 92,179 г, 0, 605 г, 0, 562 г.
Згідно з Постанови КМУ від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», в таблиці у списку № 2, в переліку особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іль-пентан-1-он) в особливо великому розмірі в (г) від 15,0 і більше.
У касаційній скарзі після усунення недоліків, захисник наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій та порушує питання про їх скасування і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час апеляційного розгляду, на його думку, не розглянуті належним чином доводи скарги щодо незаконності вироку суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження в частині не доведеності умислу засудженого на придбання і зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі з метою подальшого збуту. Вказує, що за результатами розгляду його скарги він просив апеляційний суд змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 3 ст. 309 КК України та пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання, оскільки вважав, що незаконний умисел засудженого на збут не підтверджувався дослідженими у суді першої інстанції доказами. На думку сторони захисту суд апеляційної інстанції частково задовольняючи його вимоги, не зазначив в ухвалі підстав з яких визнав скаргу в іншій частині необґрунтованою.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування або зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно з вимогамист. 409 КПК України.
Отже, вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
За змістом зміненої касаційної скарги захисник вказує про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте на обґрунтування своїх вимог зазначає лише про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції через порушення судом вимог ст. 419 КПК України. Вважає, що суд апеляційний залишив поза увагою викладені в його апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності вироку вимогам ст. 370 КПК України в частині необґрунтованості рішення щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Проте зазначені у касаційній скарзі доводи захисника стосовно незаконності рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, були розглянуті судом апеляційної інстанції.
Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, захисник подав скаргу, оскільки не погоджувався із вироком у частині неправильної, на його думку правової кваліфікації кримінального правопорушення та обґрунтовував свої доводи через невідповідність висновків суду, викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. Вважав, що протиправний умисел засудженого на придбання психотропної речовини в особливо великому розмірі та зберігання саме з метою подальшого збуту невстановленим особам не підтверджувався сукупністю доказів, досліджених у суді першої інстанції. Вказував, що суд не оцінив належним чином показання засудженого, який визнав себе винуватим лише за те, що незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину в особливо великому розмірі і незаконно зберігав без мети збуту виключно для власного вживання. Зазначав, що засуджений не є наркозалежною особою, але перебував протягом тривалого часу у відповідному соціальному середовищу та був позбавлений батьківського виховання, що у сукупності зумовило його на незаконні дії. Просив апеляційний суд врахувати наведене у скарзі та, за встановлених у вироку обставин, перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_5 на ч. 3 ст. 309 КК України і призначити покарання за цей злочин, звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням.
За перевіркою матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про часткову обґрунтованість вимог захисника та, виключивши із обвинувачення ч. 2 ст. 307 КК України, зазначив, що за встановлених обставин кримінального провадження, засудженим вчинено єдиний продовжуваний злочин, тобто дії засудженого були охоплені єдиним умислом на збут психотропної речовини в особливо великому розмірі без значного розриву в часі, тобто лише за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі з метою збуту.
Водночас апеляційний суд відхилив доводи захисника про те, що засуджений придбав і зберігав вказану психотропну речовину в особливо великому розмірі без мети збуту, визнавши необґрунтованими його твердження про необхідність перекваліфікування дій засудженого на ч. 3 ст. 309 КК України, та такими, що спростовувалися сукупністю доказів у кримінальному провадженні, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом першої інстанції за критерієм, визначеним у ч. 1 ст. 94 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції обставини в їх сукупності, з урахуванням розфасовки психотропної речовини, її упакування, ваги, посилань засудженого на те, що він не знав, яка в згортках знаходилась психотропна речовина, на переконання колегії суддів, спростовували позицію сторони захисту про відсутність у ОСОБА_5 мети на збут психотропної речовини в особливо великому розмірі, а тому колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника в цій частині.
Апеляційний суд, здійснив розгляд кримінального провадження відповідно до положень ст. 404, 405 КПК України, в межах вимог апеляційної скарги захисника, дійшов висновку про необґрунтованість його доводів щодо невідповідності рішення суду першої інстанції вимогам ч. 3 ст. 370 КПК України в частині кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
Згідно із положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з висновками наведеними в рішенні апеляційного суду та вважає, що ухвала Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи, що з доводів наведених у касаційній скарзі та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, колегія судів касаційного суду дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику належить відмовити.
Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року щодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3