ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2024 року
м. Київ
 
справа № 947/37890/20
провадження № 61-3507св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , Одеська міська рада, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Людмила Миколаївна, на постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в складі колегії суддів: Лозко Ю.П.,                                       Кострицького В. В., Назарової М. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                             ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Одеська міська рада, Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований за фактичним використанням на земельній ділянці 668 кв. м, єдиний в`їзд до якого був у користуванні як попереднього власника, так і у позивачки та є суміжним з земельними ділянками сусідів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Площа цього проїзду 207,71 кв. м (шириною 2,50 кв. м) входила у виділену у 1976 році земельну ділянку загальною площею 602 кв. м.
 
Відповідачка ОСОБА_2 порушила межі суміжної з позивачкою                      ОСОБА_1 земельної ділянки, а саме встановила паркан поза встановленими межовими знаками земельної ділянки, яка є у її власності, чим значно зменшила ширину вказаної частини земельної ділянки проїзду, тобто проїзду до належного позивачці житлового будинку, чим порушила пожежні норми і тим самим чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у її користуванні. 
 
При цьому неодноразові вимоги позивачці щодо усунення перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою та перенести свій паркан на встановлені межові знаки відповідачка ОСОБА_2 ігнорує.
 
Посилаючись на вказані вище обставини, позивачка просила суд зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 , яка є власницею земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:43:013:0023, усунути їй перешкоди у користуванні суміжною земельною ділянкою розташованою за вказаною вище адресою шляхом демонтування паркану та відновлення межових знаків земельної ділянки за згідно кадастрового плану з Державного земельного кадастру. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року у складі судді Куриленко О. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що позивачкою не доведено підстав її позову, оскільки зазначення кадастрового номеру земельної ділянки під житловим будинком, будівлею або спорудою в договорі, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти, є обов`язковим, проте кадастровий номер земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 не присвоювався, земельна ділянка, якою користувався ОСОБА_4 (попередній власник) приватизована не була, її межі не визначені, отже позивачка не набула на неї право власності. Водночас доказами, які містяться у справі, підтверджується, що земля від літ. «Д» до літ. «А» є проїздом загального користування та належить Одеській міській раді. Особисто відповідачка ОСОБА_2 жодних дій щодо встановлення паркану, будівництва будь-яких будівель, встановлення труб, проведення газопроводу тощо не здійснювала і такий порядок користування земельною ділянкою склався між попередніми власниками сусідніх будівель, а позивачка в свою чергу взагалі не змогла вказати, коли саме відбулось порушення її прав.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаспарянц Д. М., задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. 
 
Зобов`язано ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:43:013:0023, усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні суміжною земельною ділянкою розташованою за адресою: 
АДРЕСА_1 , шляхом демонтування паркану та відновлення межових знаків земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер  5110136900, згідно кадастрового плану з Державного земельного кадастру. Вирішено питання про судовий збір.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачкою доведені обставини про порушення відповідачкою ОСОБА_2 належного їй права користування земельною ділянкою проїзду, що перебуває у розпорядженні Одеської міської ради та знаходиться у користуванні суміжних землекористувачів, що порушує права ОСОБА_1 на користування та обслуговування належного їй на праві власності майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст касаційної скарги та її доводи
 
У березні 2024 року Шляпіна Л. М. , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_2 не була повідомлена апеляційним судом про дату і час судового засідання.
 
Зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, щодо встановлення відповідачкою забору поза меж належної їй земельної ділянки, що нібито обмежує право позивачки на використання землі загального проїзду, який перебуває в загальному користуванні і належить Одеській міській раді, є передчасними, оскільки ОСОБА_1 не набула право власності на проїзд.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гаспарянц Д. М. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. Зазначає про те, що апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що навіть не оформлення власником відповідного об`єкта нерухомості права користування земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти його власності, не вказує на відсутність у нього відповідних прав на таку земельну ділянку. Зазначає, що є безпідставними заперечення ОСОБА_2 , викладені у касаційній скарзі про те, що нібито вона не встановлювала спірний паркан, адже це спростовується матеріалами фотофіксації, наявними у матеріалах справи, та висновками судової земельно-технічної експертизи, на яких цей паркан, що огороджує двір її житлового будинку, існує. Отже, за його поточне розміщення відповідає саме ОСОБА_2 .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Шляпіна Л. М. підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
 
Оцінюючи доводи касаційної скарги про неповідомлення відповідачки 
ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів зазначає про таке. 
 
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомленні ним причини неявки буде визнано судом поважними.
 
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 
128 ЦПК України).
 
Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
 
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).
 
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 у серпні 2023 року подала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року.
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
 
У матеріалах справи наявний супровідний лист помічника судді про направлення електронної копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги учасникам справи, які отримала адвокат ОСОБА_2.- Шляпіна Л. М. , про що свідчить її підпис на звороті (а. с. 139, т. 3).
 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 лютого 2024 року (а. с. 157, т. 3).
 
Відповідно до довідки Одеського апеляційного суду про доставку електронного листа від 18 грудня 2023 року документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» у справі № 947/37890/20 було надіслано представнику ОСОБА_2 - Шляпіній Л. М. на її електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 
(а. с. 162 т. 3).
 
Згідно із довідкою секретаря Одеського апеляційного суду судове засідання, призначене на 06 лютого 2024 року, проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.
 
06 лютого 2024 року апеляційний суд прийняв постанову у справі, якою задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове судове рішення про задоволення позову.
 
Відповідно до частин третьої-сьомої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
 
За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.
 
З матеріали справи вбачається, що представник ОСОБА_2 - Шляпіна Л. М. у відзиві на апеляційну скаргу зазначила свою електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Також, матеріали справи не місять жодного рекомендованого повідомлення про вручення ОСОБА_2 та її адвокату Шляпіній Л. М. поштового відправлення з повідомленням про розгляд справи Одеським апеляційним судом 06 лютого 2024 року, оскільки повідомлення надсилалося тільки на неофіційну електронну адресу адвоката Шляпіної Л. М. ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.
 
У справі, яка переглядається, відповідачку та/або її представника не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом. Верховний Суд ураховує, що у матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_2 або її представник були належним чином, у спосіб, встановлений статтею 128 ЦПК України, повідомлені судом апеляційної інстанції про дату, час і місце розгляду справи.
 
Такі дії суду апеляційної інстанції є порушенням права учасника справи на справедливий суд.
 
У рішенні ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (§ 26, заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України», від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції.
 
Суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги закону та прецедентну практику їх застосування уваги не звернув, розглянув справу за відсутності відповідачки та/або її представника, стосовно якої немає відомостей про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, вручення апеляційної скарги, чим порушив конституційне право сторони на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.
 
Апеляційний суд не дотримався мінімальних гарантій права сторони на доступ до суду, так як у зв`язку з неповідомленням призначення справи до розгляду відповідачка була позбавлена можливості брати участь у судовому засіданні, надавати пояснення у справі тощо.
 
Верховний Суд зазначає, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності.
 
Викладені порушення позбавили ОСОБА_2 можливості реалізувати свої права представляти власні інтереси як учасника справи в суді апеляційної інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, зокрема в умовах відкритого та публічного судового розгляду, що, в свою чергу, перешкодило стороні належно використати передбачені статтею 43 ЦПК України процесуальні права.
 
За таких обставин, коли порушено принцип рівності сторін, право на справедливий суд, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає безумовному скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.
 
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від                              27 червня 2018 року у справі № 127/16101/17 (провадження № 61-16788св18), від 05 жовтня 2022 року у справі № 757/34078/14-ц (провадження № 61-6503св22), від 26 жовтня 2022 року у справі № 398/4517/15-ц (провадження № 61-4183св22).
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Наведена підстава касаційного оскарження постанови апеляційного суду під час розгляду касаційної скарги підтвердилася.
 
Верховний Суд зробив висновок про обов`язковість направлення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції помилково розглянув справу за наявними матеріалами та без належного повідомлення учасників справи, зокрема відповідачки, тому не підлягають оцінці інші доводи касаційної скарги. Таке порушення норм процесуального права, як перегляд в апеляційному порядку справи без належного повідомлення учасників справи, є самостійною підставою для направлення справи на новий розгляд.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Таким чином, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова апеляційного суду скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
 
Оскільки апеляційний суд здійснив розгляд цієї справи з порушенням вимог процесуального закону, що унеможливило ухвалення законного та справедливого судового рішення, то Верховний Суд не здійснює перевірку доводів касаційної скарги по суті спору.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Людмила Миколаївна, задовольнити частково.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара