УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/160/24 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г. 
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Трояновської Г.С., 
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №285/160/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Сусловець М.Г. в м. Звягелі,

в с т а н о в и в :
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати недійсним договір позики від 04.01.2021 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , який оформлений розпискою від 04.01.2021 про передання ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1270000,00 грн.
10 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 752/9179/22, яка розглядається Київським апеляційним судом, у зв`язку з неможливістю розгляду даної цивільної справи до вирішення вказаної справи.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2024 року зупинено провадження у справі  до набрання законної сили рішенням суду у справі № 752/9179/22, яка розглядається Київським апеляційним судом. 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі належним чином не обґрунтував у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду даної справи та чому зібрані у справі №752/9179/22 докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини, що мають значення для вирішення даного спору. Навпаки, провадження у справі №752/9179/22 має бути зупинене до вирішення даної цивільної справи, оскільки у випадку визнання недійсним договору позики відпаде підстава для стягнення заборгованості за таким договором. 
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на суд повинно бути забезпечено судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Згідно частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції України).
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».
У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК  України .
Проте з наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у разі неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, суд зобов`язаний зупинити провадження у цій справі.
Відповідно до цієї ж норми суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З огляду на наведене, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі.
Пов`язаність справ полягає в тому, що рішенням суду в іншій справі встановлюються обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі. Обставини повинні бути такими, що мають значення для цієї справи, тобто зупинення провадження у цивільній справі, виходячи з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки у випадку, коли у цій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав заявлених позовних вимог або умов, від яких залежить їх розгляд.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №308/5006/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №1522/27468/12, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Таким чином, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній зі справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у цій справі має значення для цивільної справи, яка розглядається, а неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.
У справі, що переглядається встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору позики укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який оформлений розпискою від 04.01.2021 про передання ОСОБА_2 . ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1270000,00 грн.
Також, встановлено, що у провадженні Київського апеляційного суду перебуває цивільна справа № 752/9179/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики від 04.01.2021 в сумі 1270000,00 грн, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 червня 2024 року.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що вирішення даної справи вплине на результат розгляду справи №752/9179/22, а не навпаки, оскільки у випадку визнання недійсним договору позики відпаде підстава для стягнення заборгованості за таким договором. 
З огляду на доводи учасників справи та матеріали наявні у справі, колегія суддів вважає, що підстав для зупинення провадження у справі немає через відсутність обов`язкових умов для достатності зупинення провадження у справі передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм чинного процесуального законодавства, а тому згідно положень ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 задовольнити.
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 вересня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді