ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18876/24	Головуючий у 1-й інстанції Базан Л.Т. 	
Провадження № 33/817/732/24 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ст. 173 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 р.                                                         м.Тернопіль

       Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.,
       за участі :
       - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Авдєєнка В.В.,
       - представника потерпілого ТОВ “Мелвіс” ОСОБА_2 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності відповідальності, двоката ОСОБА_3 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року, 

в с т а н о в и в:

       Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 30 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді 40 (сорока) годин громадських робіт.
       Як визнав суд, ОСОБА_1 17 червня 2024 року близько 16 год. 40 хв., перебуваючи в м. Тернополі по вул. Брюкнера поблизу будинку № 6, вчинив дрібне хуліганство, а саме, в ході конфлікту із ОСОБА_4 , умисно пошкодив ліве зовнішнє дзеркало транспортного засобу “АУДІ А4”, д.н.з. НОМЕР_1 , чим своїми діями порушив громадський порядок та спокій громадян та спричинив матеріальний збиток ТОВ «Мелвіс», за що відповідальність, передбачена ст.173 КУпАП.

       В апеляційній скарзі адвокат Авдєєнко В.В. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
       Вважає, що докази вини ОСОБА_1 , на які посилається суд першої інстанції, не можуть бути підставою для доведення факту вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
       Апелянт вказує, що рапорти працівників поліції, їх висновки, а також довідки тощо, не можуть бути доказами у справі про адміністративне правопорушення, про що неодноразово наголошував Верховний Суд у свої постановах від 28.05.2020 у справі №524/4668/17, від 20.05.2020 у справі №524/5741/16, адже поліцейські є зацікавленими особами.
       Стверджує, що з аналогічних міркувань мають бути критично оцінені показання свідка ОСОБА_4 , адже він є сином власника ТОВ “Мелвіс”, а також заступником директора вказаного підприємства, тобто потерпілої сторони у справі. Також зазначає, що ОСОБА_4 неодноразово потрапляв у ДТП, керуючи вказаним транспортним засобом в червні-липні 2024 року, про що було надано відеодокази захисником ОСОБА_1 , проте суд не надав їм жодної правової оцінки.
       На переконання апелянта, жодний із допитаних судом першої інстанції свідків, окрім зацікавленої особи ОСОБА_4 , не пояснив, чи було пошкоджено дзеркало зазначеного в протоколі автомобіля, у чому полягало таке пошкодження, хто заподіяв пошкодження.
       Більше того, допитані в якості свідків працівники поліції визнали той факт, що вони не фіксували будь-яким чином обставин пошкодження дзеркала, не бачили хто саме пошкодив дзеркало та яким чином і за яких обставин, а лише посилались на пояснення заінтересованої особи — ОСОБА_4 .
       Вказує, що з фотознімків дзеркала, долучених до матеріалів справи представником потерпілого в судовому засіданні, не вбачається будь-яких зовнішніх ознак пошкоджень (тріщин, уламків тощо), на підставі чого можна було б об`єктивно стверджувати, що зовнішні пошкодження мають місце.
Також в матеріалах справи відсутні висновки спеціалістів чи експертів про внутрішні пошкодження дзеркала (внутрішніх механізмів, систем управління, кріплення).
       Захисник вважає, що у справі немає жодного доказу, який підтверджував би факт пошкодження дзеркала обумовленого вище автомобіля, адже наведені судом письмові докази містять лише згадку про пошкодження дзеркала, однак не описують та не фіксують самі пошкодження (у чому вони полягають).
Представник потерпілого ТОВ “Мелвіс” ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу, за змістом якого рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без змін.
Заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Авдєєнка В.В., який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 ; представника потерпілого ТОВ “Мелвіс” ОСОБА_2 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
       З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
       Суд першої інстанції дотримався цих вимог закону.
       Статтею 173 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
       Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.
       Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.
       Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
       Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну чи кримінальну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху, справи приватного обвинувачення, домашнє насильство тощо).
       Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів, тощо.
       Тобто, громадське місце є обов`язково ознакою, яка підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративні правопорушення. Громадським місцем визначається вільна в доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку. Отже громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів.
       Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
       До поняття "інші подібні дії" слід віднести такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; гвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; тощо.
       Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
       Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №277058 від 26.08.2024 року; доповідною запискою інспектора первинної комунікації фронт-офісу чергової частини Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області І.Казімірчук про скасування прийнятого рішення за результатами розгляду повідомлення зареєстрованого в ІКС ІПНП (журналі ЄО) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 17.06.2024 за №№19816, 19827, 19831; довідкою старшого ДОП СДОП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Токара О., погодженою заступником начальника СДОП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Мартинчук Л. про результати розгляду звернення ОСОБА_2 від 02.07.2024 року; рапортами інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Савчук-Москаль Л.В. від 18.06.2024, ст. ДОП СДОП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Токар О. від 21.06.2024; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_2 від 17.06.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_1 від 17.06.2024; рахунком на оплату №395 від 18.06.2024; відповіддю начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Осадця С. на запит ст. ДОП СДОП ВП ПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Токар О. №13110 від 19.08.2024; відповіддю начальника УПП в Тернопільській області ДПП Шевчука Б. на запит начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Осадці С. №7635/41/33/01-2022 від 13.08.2024, кожен з яких був предметом дослідження місцевого суду.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №277058 від 26.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 17 червня 2024 року близько 16 год. 40 хв., перебуваючи в м. Тернополі по вул. Брюкнера поблизу будинку № 6, вчинив дрібне хуліганство, а саме, в ході конфлікту з ОСОБА_4 , умисно пошкодив ліве зовнішнє дзеркало транспортного засобу АУДІ А4, д.н.з. НОМЕР_1 , чим своїми діями порушив громадський порядок та спокій громадян та спричинив матеріальний збиток ТОВ «Мелвіс».
       Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, та особи порушника.
       Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
       Зокрема, поясненнями свідків, допитаних судом першої інстанції, - ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
       Так, з показань свідків ОСОБА_4 (водія транспортного засобу, в якому ОСОБА_1 пошкодив дзеркало заднього вигляду), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (поліцейських, які прибули на місце події) суд встановив, що подія мала місце у дворі будинку № 6 по вул. Брюкнера в м. Тернополі, що є громадським місцем, де діями ОСОБА_1 був порушений громадський порядок та спокій громадян в частині його дій, що не відповідають загальновизнаним правилам поведінки і моральності, а саме пошкодження з хуліганських мотивів лівого зовнішнього дзеркала транспортного засобу “АУДІ А4”, д.н.з. НОМЕР_1 . 
       Показання кожного із свідків є послідовні, в основному узгоджені між собою в деталях обставин події, об`єктивно підтверджені іншими письмовими доказами і підстав сумніватись у їх правдивості з мотивів особистої зацікавленості, як про це стверджує апелянт, апеляційний суд не вбачає.
       Також, місцевим судом допитано свідка ОСОБА_9 (поліцеського, яким здійснювалась перевірка за завою ОСОБА_2 щодо вказаної вище події), який підтвердив, що спілкувався із ОСОБА_1 , яким не заперечувався факт пошкодження ним, за описаних вище обставин, лівого зовнішнього дзеркала транспортного засобу “АУДІ А4”.
       Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази пошкодження майна потерпілого, спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. Такими доказами є показання потерпілого, який перебував безпосередньо на місці події та свідків, що в силу своїх службових обов`язків проводили оформлення та перевірку вказаної події і засвідчили цей факт в суді; копія рахунку на оплату № 395 від 18.06.2024 р., відповідно до якого ТзОВ “Терко Авто Моторс” оцінено вартість ремонтних робіт по заміні лівого дзеркала заднього вигляду автомобіля “АУДІ А4”, д.н.з. НОМЕР_1 . та іншими.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що з пояснень свідків, які допитувались судом першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 пропонував відшкодувати завдану ним шкоду, проте на це не погоджувався водій пошкодженого транспортного засобу через неузгодженість у сумі відшкодування.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги долучених захисником Федчука Р.А. відеозаписів, на яких відображено, як ОСОБА_4 неодноразово потрапляв у ДТП, керуючи вказаним транспортним засобом в червні-липні 2024 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані стороною захисту відеозаписи не стосуються предмету доказування у даній справі, оскільки не відображають подій які відбулись 17 червня 2024 року.
Що стосується доводів апелянта про неналежність як доказу рапортів працівників поліції, то Суд звертає увагу, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Окрім того, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами, в тому числі і шляхом допиту поліцейських, які склали такі рапорти, що й було зроблено судом першої інстанції. Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
       Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи наявно достатньо інших доказів, які були безпосередньо досліджені місцевим судом і які доводять факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, за яке його притягнуто до адмінвідповідальності.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції взято до уваги та надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах справи, здобутим у відповідності до вимог закону та які є достатніми для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому у провину.
       Апеляційним судом не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права під час розгляду даної справи про адміністративне правовідношення.
       З огляду на викладене, вважаю, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 , яка оскаржується його захисником, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Авдєєнка В.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП — без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя