ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 490/10490/19
провадження № 61-8804св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,
   
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , державний реєстратор Департаменту                з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченка Антона Сергійовича на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 червня 2024 року, прийняту у складі колегії суддів: Самчишиної Н. В., Коломієць В. В.,       Тищук Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Степанка Є. С., державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, в якому просив суд:
- визнати незаконним, протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Іноземцевої Ю. А. № 37548392 від 12 жовтня 2017 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із: складу літ. 3-1 загальною площею              70,3 кв. м; адміністративної будівлі літ. Я-1 загальною площею 12,5 кв. м; адміністративно-виробничо-побутової будівлі літ. Я1-1 загальною площею                  67,4 кв. м; вбиральні літ. Б-1, камінь споруди № 1,2, І., за ОСОБА_2 ;
- визнати незаконним, протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Іноземцевої Ю. А. № 37547054 від 12 жовтня 2017 року про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,2518 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, обслуговування адміністративно-побутового та торгівельного комплексу, кадастровий номер 4810137200:16:003:0016, за ОСОБА_2 ;
- визнати незаконним, протиправним і скасувати запис державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Іноземцевої Ю. А. від 22 вересня 2017 року, номер запису: 22801382, про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 4810137200:16:003:0016;
- визнати незаконним, протиправним та скасувати запис державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Іноземцевої Ю. А. від 22 вересня 2017 року, номер запису: 22802231, про право власності ОСОБА_2 на об`єкту нерухомого майна - адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із складу: літ. 3-1 загальною площею 70,3 кв. м, адміністративної будівлі літ. Я-1 загальною площею 49,2 кв. м, сторожки літ. А-1 загальною площею                 12,5 кв. м; адміністративно-виробничо-побутової будівлі літ. Я1-І загальною площею 67,4 кв. м; вбиральні літ. Б-1, камінь, споруди № 1,2,І.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 06 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів             у розмірі 822 016,00 грн на строк до 06 лютого 2016 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 06 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого є адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,2518 га за цією ж адресою.
Рішенням державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Іноземцевої Ю. А. від 22 вересня 2017 року                № 22802231, № 22801382 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_2 зареєстроване право власності на вказані майновий комплекс та земельну ділянку на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зазначеного в іпотечному договорі.
Вказував на те, що дії ОСОБА_2 та рішення державного реєстратора                             є незаконними, оскільки ОСОБА_2 протиправним шляхом набуто речове право на належне йому майно, а державний реєстратор як суб`єкт державної реєстрації без правових підстав прийняв рішення про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_2 .
Зазначав, що розділ 5 іпотечного договору не є застереженням, а лише передбачає можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який сторонами                 не укладався.
Крім того, вказував на порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки відсутні необхідні документи для вчинення реєстраційної дії щодо права власності на ім`я ОСОБА_2 .
 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у цій справі.
 
11 лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду                              з уточненою позовною заявою, в якій, він окрім раніше зазначених вимог, також просив суд визнати недійсними, протиправними та скасувати документи, на підставі яких державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Іноземцевою Ю. А. проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 03 грудня 2014 року; вимогу про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання від 03 грудня 2014 року, адресовану позивачу за адресою: АДРЕСА_2 ; вимогу про дострокове повернення позики від 03 грудня 2014 року, адресовану позивачу за адресою: АДРЕСА_2 ; поштову кореспонденцією від 23 грудня 2016 року, адресовану позивачу за адресою: АДРЕСА_3 ; вимогу про усунення перешкод забезпеченого іпотекою зобов`язання від 22 грудня 2016 року, адресовану позивачу за адресою: АДРЕСА_3 ; розрахунок сум заборгованості позивача перед ОСОБА_2 за договором позики від 06 серпня 2014 року та від 11 жовтня 2017 року; опис вкладення у цінний лист від 10 жовтня 2017 року про відправку - повідомлення про набуття на ім`я позивача; звіт                              з незалежної оцінки визначення ринкової (оціночної) вартості адміністративно-побутового та торгівельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; висновки оцінювача про вартість об`єкта незалежної оцінки від 21 вересня 2017 року - адміністративно-побутового та торгівельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Також просив повернути предмети іпотеки позивачу.
 
08 вересня 2021 року представник позивача - адвокат Рознін В. А. подав до суду заяву про зміну (доповнення) позовних вимог, в якій, окрім підтримання раніше зазначених вимог, просив також: визнати за позивачем право власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку, реєстраційний номер: 25175848101, кадастровий номер: 4810137200:16:003:0016 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на об`єкт нерухомого майна: адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10547248101 за адресою:                       АДРЕСА_1 .
 
Також представник позивача -  адвокат Рознін В. А. подав до суду клопотання щодо вирішення питання про прийняття уточненої позовної заяви від 11 лютого 2021 року та залишення без розгляду позовної вимоги в частині визнання недійсними та скасування документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав на нерухоме майно, викладені у пункті 3 прохальної частини уточненої позовної заяви             від 11 лютого 2021 року.
 
Короткий зміст судових рішень 
 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду                                     від 24 листопада 2021 року, відмовлено у прийняті до розгляду та повернуто позивачу уточнену позовну заяву від 11 лютого 2021 року та заяву про зміну (доповнення) позовних вимог від 08 вересня 2021 року.
 
Відмовляючи у прийняті до розгляду та повертаючи позивачу уточнену позовну заяву від 11 лютого 2021 року та заяву про зміну (доповнення) позовних вимог          від 08 вересня 2021 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач в уточненій позовній заяві та заяві про зміну (доповнення) позовних вимог змінив підстави та предмет позову, що по своїй суті є пред`явленням нового позову.
 
Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва      від 20 вересня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду                        від 24 листопада 2021 року задоволено.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2021 року                   в частині відмови у прийнятті до розгляду та повернення уточненої позовної заяви     і заяви про зміну (доповнення) позовних вимог та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (провадження                                    № 61-18272св21).
 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2024 року, постановленою у складі судді Черичанського П. О., відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 10 лютого 2024 року про збільшення суми забезпечення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 від 27 березня 2024 року про залишення позову без розгляду.
Відмовлено у прийнятті до розгляду та повернуто позивачу уточнену позовну заяву від 11 лютого 2021 року та заяву про зміну (доповнення) позовних вимог                          від 08 вересня 2021 року.
Відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Розніна В. А. про витребування доказів для проведення експертизи.
Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
 
Ухвала суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті до розгляду та повернення уточненої позовної заяви і заяви про зміну (доповнення) позовних вимог мотивована тим, що позивач одночасно змінив предмет і підстави позову, вказавши на протиправність документів, на підставі яких державним реєстратором вчинено реєстраційні дії та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку та адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс за адресою:                 АДРЕСА_1 , тобто позивач фактично змінив предмет                         і підставу позову, що за своїм змістом є пред`явленням нового позову.
 
Також суд першої інстанції визнав недоцільним розгляд клопотання позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог, зазначених у заяві від 11 лютого 2021 року, враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у прийнятті уточненої позовної заяви від 11 лютого 2021 року.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2024 року в частині повернення заяви ОСОБА_1 про зміну (доповнення) позовних вимог, поданої 08 вересня 2021 року, скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалу суду в частині повернення уточненої позовної заяви ОСОБА_1 , поданої 11 лютого 2021 року, залишено без змін.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині повернення заяви позивача про зміну (доповнення) позовних вимог, поданої 08 вересня 2021 року, апеляційний суд виходив із того, що позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу.Висновки суду першої інстанції про те, що позивач фактично змінив предмет і підстави позову, є передчасними, не відповідають нормам процесуального права, які регламентують право позивача щодо уточнення своїх позовних вимог у підготовчому провадженні. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що із заяви позивача про зміну предмета позову від 08 вересня               2021 року не вбачається, що позивач, окрім зміни предмета позову шляхом пред`явлення майнової вимоги - визнання права власності, зазначено нові підстави позову, тобто нові обставини спірних правовідносин.Зокрема, у позовній заяві предметом позову були: визнання незаконним, протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 . У заяві про зміну предмета позову від 08 вересня 2021 року позивачем фактично змінено (доповнено) предмет позову, шляхом пред`явлення нової вимоги - визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна - земельні ділянки та на об`єкт нерухомого майна: адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс, без зміни підстав позову, без зміни фактичних обставини спірних правовідносин (зазначення нових фактичних обставин). Закон не забороняє пред`явлення позивачем одночасно позовних вимог немайнового та майнового характеру, які пов`язані між собою, оскільки стосується виключно законності державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.Позовні вимоги позивача взаємопов`язані, оскільки фактично стосуються захисту, як він вважає, його майнових прав у зв`язку з державною реєстрацією права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 .
 
Разом із цим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо підстав повернення заяви позивача від 11 лютого 2021 року, оскількипозивач                 в уточненій позовні заяві від 11 лютого 2021 року змінив підстави та предмет позову, що по своїй суті є пред`явленням нового позову. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У червні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував ухвалу суду першої інстанції в частині повернення заяви позивача про зміну (доповнення) позовних вимог, поданої 08 вересня 2021 року.
Апеляційний суд не надав належної оцінки заявам позивача від 11 лютого 2021 року та від 08 вересня 2021 року у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що уточненою позовною заявою                             від 11 лютого 2021 року позивач змінив предмет і підстави позову, а заявою про зміну (доповнення) позовних вимог від 08 вересня 2021 року позивач змінив предмет позову шляхом його доповнення, а тому разом ці заяви змінюють предмет і підстави позову.
 
Постанова апеляційного суду в частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції про повернення уточненої позовної заяви позивача, поданої 11 лютого 2021 року, не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України,                               в касаційному порядку не переглядається.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
У строк, визначений судом, заявник усунув недоліки касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У липні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченка А. С.                          не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
 
У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 грудня      2019 року у справі 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/185/19,             від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.
 
У постанові Верховного Суду 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зроблено правовий висновок, що зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог;             4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Колегія суддів Верховного Суду у вказаній справі № 570/5639/16-ц не погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо повернення заяви про зміну предмета позову і вважає, що позивач має право на уточнення позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу. У цьому випадку суди не врахували вимоги статті 189 ЦПК України, за якими одним із завдань підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
 
Ураховуючи викладене, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду                   з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.
 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
 
Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
 
Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову                             не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
 
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
 
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
 
Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
 
Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
 
При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі.
 
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
 
Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки в разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
 
Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які сукупно дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.
 
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом                     не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:                         - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
 
При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
 
У справі, яка переглядається, у позовній заяві предметом позову були: визнання незаконним, протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 
 
08 вересня 2021 року представник позивача - адвокат Рознін В. А. подав до суду заяву про зміну (доповнення) позовних вимог, в якій, окрім підтримання раніше зазначених вимог, просив також: визнати за позивачем право власності на об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку, реєстраційний номер: 25175848101, кадастровий номер: 4810137200:16:003:0016 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на об`єкт нерухомого майна: адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10547248101 за адресою:                       АДРЕСА_1 .
 
Порівняльний аналіз змісту та вимог позову та поданої позивачем 08 вересня            2021 року заяви про зміну (доповнення) позовних вимог свідчить про те, що позивач у такій заяві додав до позовних вимог нову вимогу про визнання за позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку та адміністративно-побутовий та торгівельний комплекс, без зміни фактичних обставини спірних правовідносин (зазначення нових фактичних обставин), що не може свідчити про зміну підстав позову.
 
Закон не забороняє пред`явлення позивачем одночасно позовних вимог немайнового та майнового характеру, які пов`язані між собою, оскільки стосується виключно законності державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
 
Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції (постанова Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, провадження № 61-15126св21).
 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для повернення заяви ОСОБА_1 про зміну (доповнення) позовних вимог, поданої 08 вересня 2021 року, оскільки позивач має право на зміну позовних вимог, враховуючи приписи статей 13, 175, 197 ЦПК України, якими передбачено виключне право позивача на визначення предмета та підстав спору, а також способу захисту порушеного права та інтересу.
 
Доводи касаційній скарзі про те, що уточнена позовна заява від 11 лютого 2021 року та заява про зміну (доповнення) позовних вимог від 08 вересня 2021 року разом змінюють предмет і підстави позову, не спростовують правильність висновків апеляційного суду, оскільки апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо підстав повернення заяви позивача від 11 лютого 2021 року, оскільки позивач в уточненій позовні заяві від 11 лютого 2021 року змінив підстави та предмет позову, що по своїй суті є пред`явленням нового позову, а заява про зміну (доповнення) позовних вимог від 08 вересня 2021 року не містить зміну підстав позову.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченка Антона Сергійовича залишити без задоволення.
 
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 червня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | Г. В. Коломієць     Б. І. Гулько     Д. Д. Луспеник