ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 листопада 2024 року
м. Харків

справа № 643/1351/24
провадження № 22ц/818/3751/24

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року, постановлене під головуванням судді Тимош О.М., -
в с т а н о в и в:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав задоволено частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в цій частині.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам у справі, безпідставно відхилив висновок департаменту служб у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вказує, що відповідач уникає спілкування з позивачем, зі своєю донькою та органом опіки та піклування.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Тому в іншій частині судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної справи позивачем не надано доказів по невиконанню батьківських обов`язків щодо матеріального утримання дочки. Позивач не зверталася ні до суду, ні в будь-який інший спосіб до відповідача з питання надання матеріальної допомоги.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 25.10.2011 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с.14).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00040289238 від 28.06.2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстровано 17.01.2014 року шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.16).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.17).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_9  уклала шлюб з ОСОБА_10 12.05.2017 року, про що складено актовий запис №401 Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.18).
Згідно з копією договору купівлі-продажу №7226 від 08.10.2011 року, копії витягу про державну реєстрацію №31960293 від 08.11.2011 року, копії витягу з Державного реєстру правочинів №10483885 від 08.10.2011 року ОСОБА_5 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19,20,21).
Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована разом з позивачкою ОСОБА_11  за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).
Відповідно до висновку Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №171 від 10.04.2024 року Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.57-57).
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1  посилалась на те, що під час стосунків з відповідачем  ОСОБА_2 у них народилася дочка ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після народження доньки стосунки з відповідачем погіршилися, відповідач дитиною не займався, допомоги не надавав. Вона була змушена вийти на роботу, щоб матеріально забезпечувати себе та доньку. 17.01.2014 року позивачка уклала з відповідачем шлюб, змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_8 », вважала, що це зміцнить їх стосунки, а донька буде дорослішати в повноцінній сім`ї. Однак через різні погляди на життя, постійні сварки та скандали, відсутність будь-якої допомоги з боку відповідача у 2015 році сім`я розпалась остаточно. Декілька разів дзвонила відповідачу з проханням приймати участь у вихованні дочки, але відповідачу це було нецікаво. Позивачка зазначає, що вона повністю утримує дитину, відповідач не приймає участі у житті дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки,  не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача вимагають інтереси дитини, оскільки дитина вважає своїм батьком   ОСОБА_10 . У зв`язку із цим позивач просить позов в частині позбавлення батьківських прав задовольнити.
Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи свідчать про те, що Департаментом Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №171 від 10.04.2024 року надано суду висновок, відповідно до Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітньої дочки  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
Також згідно наданої позивачем довідки з Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №454 Харківської міської ради» №04/01-35/24 від 11.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідувала комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №454 Харківської міської ради» з 02.09.2013 року по 31.08.2018 року. Батько дитини, ОСОБА_2 , не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився успіхами дитини у навчанні, не відвідував заклад дошкільної освіти: батьківські збори, святкові ранки тощо, що підтверджується довідкою (а.с.24).
Відповідно до листа Комунального закладу «Харківський ліцей №138 Харківської міської ради» №56/02-04/24 від 23.01.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в закладі з 31.08.2018 року. Навчанням дочки, контроль відвідування онлайн-уроків, відвідуванням батьківських зборів займається мати, ОСОБА_1 Батько ОСОБА_2 , не підтримує зв`язок із класним керівником, не цікавиться успішністю дочки (а.с.25).
Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради №36 від 23.01.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку фахівців комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради з 2011 року. Дитину на прийом до лікаря-педіатра супроводжує мати, станом здоров`я, рекомендації по догляду та лікуванню дитини, проведенню своєчасних медичних оглядів займається мати ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не звертався до лікаря-педіатра з метою з`ясування стану здоров`я дитини, отримання інформації про наявні захворювання (а.с.26).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є вихованкою Народного танцювального колективу сучасного танцю «Торнадо» з 05.03.2023 року, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Центр дитячої та юнацької творчості №7 Харківської міської ради». Контроль за навчанням та відвідуванням онлайн-занять займається мати ОСОБА_1 . Батько, ОСОБА_2 , не підтримує зв`язок з класним керівником, не цікавиться успішністю дочки (а.с.29).
ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не зверталася, що підтверджується витягом з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», довідкою №294 від 31.01.2024 року КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР (а.с.27,28).
Разом з тим, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт проживання батька окремо від дитини, невідвідування батьком шкільного закладу та міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.
Посилання апелянта на те, що судом не враховано висновок Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не приймаються до уваги, з огляду на таке.
Відповідно до висновку Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , №171 від 10.04.2024 року, за результатами вивчених матеріалів та наданої інформації, Департамент Служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно його доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З висновку вбачається, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав батька, бо з батьком не спілкується.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Вищезазначений висновок Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Колегією суддів встановлено, що висновок Департаменту Служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №171 від 10.04.2024 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав складений без участі ОСОБА_2 та лише на підставі довідок та даних, наданих ОСОБА_11 .
Даний висновок не містить будь-яких даних, які, в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є правовою підставою для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості даного висновку.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.
Доказів умисного ухилення відповідача від виховання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріали справи не містять.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.
Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2024 рокув частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.
Попередити  ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                 Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 12.11.2024