КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 755/19473/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12752/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2024 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року про відмову у відстроченні виконання рішення у складі судді Виниченко Л.М.,
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець Бережний Ярослав Вікторович, акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про відстрочення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у справі №755/19473/20 за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
                                                     
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась у суд із заявою про відстрочення виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року.
 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 у справі №755/19473/20 з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 138 грн 39 коп та судовий збір у розмірі 2 102 грн. 
 
У березні 2023 року банком отримані виконавчі листи у справі та передані на виконання приватному виконавцю Бережному Я.В. 
 
Заявниця стверджує, що станом на цей час вона перебуває у складному фінансовому становищі, що значно утруднює виконання рішення суду, є пенсіонеркою та щомісячно отримує пенсію, розмір якої є незначним. Також зазначає, що має ряд хронічних захворювань, які потребують тривалого та вартісного медичного втручання, придбання ліків та проходження процедур. 
 
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила суд відстрочити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у справі №755/19473/20 строком на 1 (один) рік.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись із ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року, ОСОБА_1 17 липня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просила: скасувати оскаржувану ухвалу та відстрочити виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року у справі №755/19473/20 строком на 1 (один) рік.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у вкрай скрутному становищі, що унеможливлює виконання судового рішення.
 
Вважає, висновки суду  про відсутність доказів майнового стану скаржниці, а подані копії медичних документів та квитанцій про придбання медикаментів не доводять факту  неможливості виконання рішення суду є помилковими, остільки вони суперечать  положенням ст. 435 ЦПК України та зроблені без урахування поданих нею медичних документів, що підтверджують її хворобливий стан на даний час. 
 
Вважає, що судом першої інстанції були враховані лише інтереси АТ КБ «ПриватБанк», не дивлячись на достатність її доводів щодо неможливості на даний час виконати судове рішення, а також той факт, що стягувана сума є значною для пенсіонера та незначною для банка. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху й у подальшому, ухвалою того ж суду від  12 вересня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з причин невиконання ухвали суду.
 
Постановою Верховного Суду від 22 травня 2024 року ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Рожко С.М. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення.
 
Зазначено, що ОСОБА_1 просила надати відстрочення виконання рішення до 01 травня 2024 року. 
 
Звертає увагу суду, що станом на дату відкриття апеляційного провадження 25 липня 2024 року сплив термін до якого відповідачка просила надати відстрочення виконання рішення, при цьому жодних дій спрямованих на реальне, фактичне виконання рішення суду ОСОБА_1 не вчинила, будь-яких грошових коштів на погашення заборгованості не сплатила, що вказує на умисне ухилення від виконання рішення суду на користь стягувача. 
 
У судовому засіданні ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Рожко С.М. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.
 
Відмовляючи у задоволенні поданої по справі заяви, районний суд виходив з  того, що ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів, які підтверджують факт зміни її майнового стану через рік та настане можливість виконання рішення суду про сплату заборгованості, яка виникла перед банком.
 
Колегія суддів погоджується з висновками  районного суду про відсутність правових підстав до відстрочення виконання судового рішення й  вважає за необхідне заначити наступне.
 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (рішення у справі Трихліб проти України, заява № 58312/00, п. п. 25-32, від 20 вересня 2005 року, у справі Іммобіліаре Саффі проти Італії, заява № 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п. 66).
 
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..., а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
 
Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
 
Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.
 
Відповідно до ч. 1, 2, 5, 7 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
 
У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08 роз`яснено, відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.).
 
Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
 
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
 
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
 
Право сторони звернутися із заявою про розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України Про виконавче провадження, згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
 
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
 
У постанові від 03 жовтня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 824/50/22 дійшов наступних висновків : «Враховуючи, що судове рішення, виконання якого просить відстрочити заявник, ухвалено 02 серпня 2022 року, а з відповідно заявою АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» звернувся до суду у травні 2024 року, тобто більше ніж через один рік з дня ухвалення судового рішення (майже через 2 роки), то в її задоволенні слід відмовити, оскільки положення частини п`ятої статті 435 ЦПК України містить імперативну вимогу про неможливість відстрочення виконання судового рішення більше ніж на один рік з дня його ухвалення, яка не підлягає двоякому тлумаченню.
 
До подібних висновків у пункті 56 постанови від 16 жовтня 2020 року дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/2912/15.
 
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Відповідно до справи, рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухвалено 20 травня 2021 року, а із заявою про відстрочку її виконання ОСОБА_1 звернулася у суд 02 травня 2023 року. 
 
Тобто, звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 було пропущено визначений законодавством строк на вчинення відповідної процесуальної дії.
 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом неповно з`ясовані обставини справи є необґрунтованими належними та допустимими доказами.
 
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з ухвалою суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність ухвали суду першої інстанції.
 
За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року. 

Суддя-доповідач: 

Судді: