П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/5425/24	

Головуючий в І інстанції: Потоцька Н.В.
                                                                                   Дата та місце ухвалення рішення: 19.06.2024 р. м. Одеса

         П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                  суддя-доповідач – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Градовського Ю.М.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020 - 2022 роки, оформленої листом від 07.02.2024 року №4373-2729/0-02/8-1500/24;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 04.12.2023 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до частини першої статті 27 та частини першої, другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020 - 2022 роки, з урахуванням виплачених сум. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020 - 2022 роки, оформленої листом від 07.02.2024 №4373-2729/0-02/8-1500/24.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 04.12.2023 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 у відповідності до частини першої статті 27 та частини першої, другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020 - 2022 роки, з урахуванням виплачених сум.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що при переведені з одного виду пенсії на інший застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а тому, як вказує апелянт, розраховуючи пенсію позивача за віком, Головне управління вірно застосувало показник середньої заробітної плати за 2014-2016 року з урахуванням індексації, як це передбачено ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV.
Також, апелянт вказує, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача здійснити позивачці перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020 – 2022 роки з урахуванням виплачених сум, втрутився в дискреційні повноваження Головного управління, оскільки прийняття рішень про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії відноситься виключно до компетенції Пенсійного фонду.
Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції стягнув на користь позивача судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211,2 грн., що суперечить нормам ч.1 ст.73 Закону № 1058-ІV.
Позивачка надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року – залишити без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з 02.08.2013 року отримувала пенсію за вислугу років, яка була їй призначена відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року.
08.07.2023 року позивачка досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України №1058-ІV та 04.12.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
З 04.12.2023 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року.
24.01.2024 року через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України позивачка звернулась до відповідача зі зверненням, в якій просила здійснити їй перерахунок та виплату пенсії за віком у відповідності до частини першої статті 27 та частини першої, другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020-2022 роки, з дня подання заяви від 04.12.2023 року.
На вказане звернення, листом від 07.02.2024 року відповідач повідомив, що при здійсненні переходу з одного виду пенсії на інший Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.
Оскільки, позивачка отримувала пенсію за вислугу років, пенсійний орган вказав на відсутність законних підстав для проведення розрахунку заробітної плати із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2020-2022 роки. 
Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2020-2022 роки, позивачка звернулась до суду з позовною заявою.
Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що пенсія за вислугу років і пенсія за віком передбачені різними  законами  і за своєю природою є різними пенсіями, що в розумінні частини третьої статті 45 Закону №1058  не може вважатися переведенням на інший вид пенсії. Оскільки, за призначенням пенсії за віком відповідно до  Закону №1058  позивач звернулась вперше, то має право на призначення пенсії за віком відповідно до  Закону №1058  із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2020-2022 роки. 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.
Так, ч. 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (ч.1 ст. 10 Закону № 1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Частиною 1 ст. 40 Закону №1058-ІV визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з ч.3 ст. 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. 
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що при призначенні пенсії враховується середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню із заявою про призначення, а при переведенні застосовується середня заробітна плата, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) попереднього виду пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що з 02.08.2013 року ОСОБА_1 отримувала пенсію за вислугу років, яка була їй призначена відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, а з 04.12.2023 року – пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, тобто, зовсім інший вид пенсії та з інших підстав.
При цьому колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років Законом №1058-IV не передбачена.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 року у справі №876/5312/17 погодилась з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а, про те, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічних правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 року по справі № 334/2653/17, від 13.12.2018 року по справі № 185/860/17, від 06.02.2019 року у справі № 333/1856/17.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні позивачки, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788-ХІІ, до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV, має місце саме призначення такого виду пенсії (за віком), у зв`язку з чим відповідач повинен був враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення їй нового виду пенсії за Законом №1058-ІV, тобто, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем невірно застосовано показник середньої заробітної плати для визначення розміру пенсії позивача з 04.12.2023 року за періоди 2014-2016 роки та з 04.12.2023 року відповідач має здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком у відповідності до частини першої статті 27 та частини першої, другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, за 2020 - 2022 роки з урахуванням виплачених сум.
Колегія суддів спростовує посилання апелянта, що при вирішенні справи суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зобов`язавши відповідача здійснити позивачці перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020– 2022 роки з урахуванням виплачених сум, з огляду на наступне.
Колегія суддів вказує, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 року по справі №480/4737/19 та від 08.02.2022 року №160/6762/21, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
Згідно з ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачці ніяким чином не є втручанням в дискреційні повноваженням пенсійного органу.
Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.03.2020 року по справі № 335/8983/17 оскільки обставини даної справи стосувалась призначення одного і того ж виду пенсії (пенсії за віком), що не є релевантним до обставин даної справи.
Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління на користь позивача судових витрат суперечить нормам чинного законодавства, оскільки нормами ст. 139 КАС України чітко врегульовано питання стягнення судових витрат на користь сторони у справі, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі задоволення чи часткового задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень. 
Так, вказаною статтею передбачено, що у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства вирішив питання щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України за рахунок його бюджетних асигнувань судового збору на користь позивачки.
З огляду на викладене, колегія судів приходить до висновку, що доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,–

  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області –  залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 24.10.2024 р.

Суддя – доповідач:                                                                                  Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                       Ю.М. Градовський

        Суддя:                                                                                                        І.О. Турецька