ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6046/24 Справа № 208/11193/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Свистунової О.В., Пищиди М.М.
                за участю секретаря – Кошари О.В
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківського області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 
за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»
на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року,- 
В С Т А Н О В И В:

06 грудня 2023 року позивача ОСОБА_1 подала матеріали позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківського області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. гідно позовних вимог просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4386 від 24.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код: 36799749, місце розташування: 04053, місто Київ, вулиця Кудрявський узвіз, буд. 5Б, заборгованості за кредитним договором № 630014498_КІ від 06.08.2013 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код: 36799749, місце розташування: 04053, місто Київ, вулиця Кудрявський узвіз, буд. 5Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 безпідставно стягнуті грошові кошти на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича від 24.03.2021 року № 4386 у розмірі 4037,75 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю «Вердикт Капітал», ідентифікаційний код: 36799749, місце розташування: 04053, місто Київ, вулиця Кудрявський узвіз, буд. 5Б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн. та подання заяви про забезпечення позовну в розмірі 536,80 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 26 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником Олегом Івановичем відкрито виконавче провадження ВП № 66266009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТВО «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 58727,68 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис № 4386 від 24.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем. Про існування заборгованості перед відповідачем позивачу стало відомо випадково, коли на підприємство, де вона працює – Приватне акціонерне товариство «Оріль-Лідер», у вересні 2023 року надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.09.2023 року. Вважає вчинення виконавчого напису є незаконним та безпідставним. Вважає необґрунтованою суму боргу відповідач, що визначена у виконавчому написі. Не вбачається можливим визначити, на підставі яких документів приватний нотаріус встановив, що заборгованість за кредитним договором склала прострочену суму кредиту – 33898,18 грн., прострочену заборгованість за відсотками та комісіями – 23329,50 грн., оскільки жодними документами сума боргу за кредитним боргом не підтверджена, не надано розрахунку, виписки, квитанцій. Так само не відомо, яким чином було встановлено, що період виникнення заборгованості – з 29 січня 2019 року по 22 березня 2021 року. Відповідач жодним чином не підтвердив, що кошти за кредитним договором надавались і фактичне виконання кредитного договору відбулось. Підстави, за яких приватний нотаріус встановив, що сума заборгованості на користь Відповідача склала 57227,68 грн. є невстановленими. Суттєвим є також те, що відповідачем не була направлена на адресу позивача письмова вимога чи претензія про сплату боргу, що свідчить про неналежне повідомлення боржника про існування боргу. Отже, на теперішній час є підстави вважати, що заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, що підлягає скасуванню. Кредитний договір нотаріально посвідчений не був, то у приватного нотаріуса не було підстав для його вчинення. Крім того, на виконання виконавчого напису нотаріуса було примусово стягнуто грошові кошти на підприємстві, де працює позивач, а саме було суму у загальному розмірі 4037,75 грн. (а.с. а.с. 2-6, 43-44).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2024  року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківського області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити у повному обсязі.
Визнано виконавчий напис вчинений 04 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 4386, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, юридична адреса реєстрації: 04053, місто Київ, вулиця Кудрявський узвіз, будівля № 5 «Б», заборгованості за кредитним договором у сумі 58 727 гривень 68 копійок таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 6 345 гривень 00 копійок як безпідставно стягнутих коштів за виконавчим написом № 4386 від 04.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франковської області Личук Тарасом Володимироввичем.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 суму витрат понесених на сплату судового збору в сумі – 1610 гривень 40 копійок.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 13 000 гривень 00 копійок (а.с.90-97).

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилається на неповноту дослідження наявних у матеріалах справи доказів та необґрунтованість судового рішення та просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 103-114).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 06 серпня 2013 року між приватним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції (а.с. 16).
04 березня 2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинила виконавчий напис № 4386 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , яка є Боржником за Кредитним договором № 630014498_КІ від 06 серпня 2013 року, укладеним з публічним акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 19).
Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович виніс постанову від 26.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 66266009 (а.с. 14).
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович виніс постанову від 15.09.2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 20-21).
Згідно до довідки №08/01/476 від 23.10.2023 року, яка видана ПАТ «Оріль-Лідер», про те, що ОСОБА_1 дійсно працює на ПрАТ «Оріль-Лідер» прибиральником службових приміщень господарської служби з 22.11.2022 року по теперішній час (а.с. 22).
Згідно до довідки про доходи № 370 від 10.11.2023 року, виданої ПрАТ «Оріль-Лідер», у жовтні 2023 року у ОСОБА_1 утримано згідно ВП № 66266009 від 15.09.2023 року – 2112,29 грн. (а.с. 26).
Згідно до довідки про доходи № 356 від 20.10.2023 року, виданої ПрАТ «Оріль-Лідер», у вересні 2023 року у ОСОБА_1 утримано згідно ВП № 66266009 від 15.09.2023 року – 1925,46 грн. (а.с. 27).
Згідно до довідки про доходи № 475 від 26.12.2023 року, виданої ПрАТ «Оріль-Лідер», у листопаді 2023 року у ОСОБА_1 утримано згідно ВП № 66266009 від 15.09.2023 року – 2307,25 грн. (а.с. 45).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що суду не було надано доказів того, що при вчиненні даного виконавчого напису нотаріусу були надані відповідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, не надано нотаріально посвідченого договору, з приводу якого виникла така заборгованість, тому суд дійшов  висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. 

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: п.1 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2. змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».
Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

У справі, яка переглядається, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 04 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Тому відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису мали подаватися: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Оскільки укладений між банком та позивачем кредитний договір №2608931 від 27.12.2020 року, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду який викладено, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19 (провадження № 61-20408св21), від19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21 (провадження № 61-5756св22).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Що стосується стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договір про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2023 року; копію квитанцію № 1 від 05 січня 2024 року про прийняття адвокатом Серебряковим Е.С. від ОСОБА_1 суми 13 000,00 грн. за надання правничої допомоги; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1051665 від 05 січня 2024 року; копію додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 03.10.2023 року, згідно до якого виконані наступні види правової допомоги: консультація та роз`яснення з правових питань по суті спору – 500 грн.; складання заяви про забезпечення позову і подання до суду – 3500 грн.; складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – 5500 грн.; складання заяви про уточнення позовних вимог у даній справі – 3500 грн.
Отже, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції документально підтверджені та доведені.

Так, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у ч. 6 ст. 137 ЦПК України.
З вище викладено вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі подання іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 року, у справі № 907/357/16).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження витрат на правничу допомогу, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення доводів апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції з врахуванням співмірності з складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення 13 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» – залишити без задоволення.

Рішення  Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2024  року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: