ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9356/24 Справа № 2-1871/09 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Максюти Ж.І. Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року про залишення без розгляду заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року в цивільній справі номер 2-1871/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 10 березня 2009 року в цивільній справі номер 2-1871/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості, в якій заявник просив суд скасувати заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 10 березня 2009 року в цивільній справі номер 2-1871/09 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги заяви обґрунтовані тим, що винесене заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року не має посилань та доказів з визначеною конкретикою належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи (заочний розгляд справи). Суд провів судовий розгляд справи, не здійснивши належного повідомлення відповідача. Відповідно до відомостей постанови про відкриття виконавчого провадження заочне рішення набрало чинності 21.04.2009 року, при цьому матеріали справи не визначають на підставі чого суд здійснив і ввів заочне рішення до законної сили. Наявний в матеріалах справи екземпляр заочного рішення не має навіть відмітки - заочне рішення набрало законної сили (дата, рік), як і не має відповідної печатки суду. Матеріали цивільної справи №2-1871/09 не містять доказів наданих стороною позивача: копій кредитного договору №5706C32 від 19.07.2006 року, якій повинен був стати предметом розгляду та дослідження факту дійсного укладення кредитного договору між сторонами, доказів перерахування кошів на користь відповідача, доказів перерахування коштів на користь позивача, наявність грошового бухгалтерського розрахунку на підставі банківських (бухгалтерських документів, банківських платіжок тощо). Позивач не визначив, а суд не дослідив наявність у договорі таких умов, які б дозволяли позивачу заявляти вимоги раніше визначеного договором строку повернення кредиту. Дана обставина підлягає дослідженню в суді. 
Про винесене у 2009 році заочне рішення, відповідач дізнався лише в 2024 році від головного державного виконавця Вонсович О.В.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 10 березня 2009 року по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості – залишено без розгляду.
Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року у справі №2-1871/09 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про скасування заочного рішення.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, висновки суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд заочного рішення є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив поновити йому процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного судового рішення винесеного у 2009 році, тобто п`ятнадцять років тому, оскільки про винесене у 2009 році заочне рішення, він дізнався лише в 2024 році від головного державного виконавця Вонсович Ольги Вікторівни, яка звернулась до нього 01 липня 2024 року та повідомила про наявність судового рішення і що нею відкрито виконавче провадження, та запропонувала йому з`явитися до неї особисто. 
Отримавши відомості про відкрите виконавче провадження та розглянутий у 2009 році спір у Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для ознайомлення з матеріалами справи. 11.07.2024 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи. Тому кінцевий термін подання заяви, починаючи від дати видачі йому матеріалів справи, перепадав на 20 липня 2024 року (субота), таким чином останній процесуальний строк на подання заяви про перегляд є 22 липня 2024 року (понеділок). 
ОСОБА_1 зазначає, що не брав участі особисто або через представника у справі. Матеріали справи не містять доказів повідомлення його про призначений розгляд справи, відсутність доказів надсилання (вручення) на його поштову адресу винесеного заочного рішення вказує, що суд грубо порушив його процесуальні права на захист в цивільному провадженні. 
Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати поважними для поновлення йому процесуального терміну на подання заяви про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2009 року по цивільній справі №2-1871/09, але суд не надав ним процесуальної оцінки.
Від Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2-1871/09 від 12.08.2024 року без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.
В апеляційній скарзі не зазначено причин не погодження із ухвалою суду, а лише зазначено причини не погодження із рішенням суду про стягнення заборгованості, які були наведені в заяві про перегляд заочного рішення.
Заявник не посилався на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та жодних доказів по справі не надав. Не надав також жодних доказів, які заперечували або змінювали суму, яка підлягає стягненню, а отже рішення є обґрунтованим та законним і спору стосовно суми заборгованості немає. 
Посилання на те, що у матеріалах справи відсутні документи стосовно інформування його про стан розгляду справи, копії кредитного договору не заслуговують на увагу з причини, що судова справи знищена за строками давності зберігання, які в суді становлять 5 років, що підтверджується відповіддю суду. Саме в рішенні суду підтверджується, що ОСОБА_1 інформували про розгляд справи.
Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду (висновок КАС ВС від 31.01.2023 року №990/23345/22). 
Відтак, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, є доводи відповідача про те, що наведені порушення призвели до порушення прав відповідача як боржника.
Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20
Звертає увагу, що виконавче провадження, яке відрито у 2024 році з виконання даного рішення суду у примусовому порядку, фактично відкривалось з 12.05.2016 року по 05.04.2024 року. У рамках даного виконавчого провадження було винесено, неодноразово, постанови про звернення стягнення на доходи боржника і накладалися арешти на всі рахунки боржника, що підтверджує обізнаність про наявне рішення з моменту видачі рішення суду, а не, як зазначає заявник, з 2024 року. Окрім іншого, у рамках вищезазначеного виконавчого провадження було описано і виставлено на реалізацію частину нерухомого майна боржника, яка не реалізувалася і зберігачем майна, як і особою, яка надавала майно на огляд, зазначено як раз заявника і вказаний його номер телефону як спосіб зв`язку, який зазначено і у заяві про перегляд заочного рішення суду. У виконавчому листі стоїть відмітка про часткове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 і залишок заборгованості складає 370463,72 грн, що також підтверджує про обізнаність ОСОБА_1 про наявне рішення суду ще з 2016 року, оскільки не може особа не звернути увагу на накладені арешти на рахунки, майно і стягнення з рахунків коштів.
Боржник, знаючи про рішення суду і його обов`язковість, не виконує рішення добровільно і після 15 років перебування виконавчого документа на виконанні і знищення матеріалів судової справи в суді подає заяву про перегляд заочного рішення з обґрунтуванням про відсутність в суді матеріалів судової справи, що не підпадає під принцип добросовісності.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кузьмін Р.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача АТ «Державний експортно-імпортний банк України» апеляційну скаргу не визнав, вважав її необґрунтованою, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши суддю – доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у липні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 10 березня 2009 року в цивільній справі номер 2-1871/09.
10 березня 2009 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення в цивільній справі номер 2-1871/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 494685,16 грн. З цього рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с. 5).
24.06.2024 року головним державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Вонсовіч О.В. відкрито виконавче провадження №75380653 з виконання виконавчого листа №2-1871/2009 від 22.04.2009 року (а.с. 7). 
До матеріалів справи долучено інформацію про виконавче провадження №51195795 з виконання виконавчого листа №2-1871/2009 від 22.04.2009 року, яке було відкрито 12.05.2016 року, та 05.04.2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 26-33).
З копії виконавчого листа №2-1871/2009 від 22.04.2009 року вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2009 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг стягнуто заборгованість в сумі 494685,16 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн, станом на 05.04.2024 року залишок заборгованості становить 370463,72 грн (а.с. 43-44).
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником без поважних причин порушено строки подання заяви про скасування заочного рішення.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 232 ЦПК України (в редакції від 16.06.2007 року) позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції від 16.06.2007 року) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Зазначене дає підстави для висновку, що за загальним правилом (крім випадків, передбачених ЦПК України), процесуальні документи, подані поза межами встановлених законом процесуальних строків на вчинення певних процесуальних дій, приймаються та розглядаються по суті за наявності підстав для поновлення строку. В іншому випадку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року по справі №756/11081/20 відступила від раніше сформованого висновку у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16 та констатувала, що Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), наводить такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу: передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Судом встановлено, що у липні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 10 березня 2009 року в цивільній справі номер 2-1871/09.
10 березня 2009 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення в цивільній справі номер 2-1871/09 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг до ОСОБА_1 про повернення заборгованості, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 494685,16 грн. З цього рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд справи.
24.06.2024 року головним державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Вонсовіч О.В. відкрито виконавче провадження №75380653 з виконання виконавчого листа №2-1871/2009 від 22.04.2009 року. 
До матеріалів справи долучено інформацію про виконавче провадження №51195795 з виконання виконавчого листа №2-1871/2009 від 22.04.2009 року, яке було відкрито 12.05.2016 року, та 05.04.2024 року виконавчий документ повернуто стягувачу.
З копії виконавчого листа №2-1871/2009 від 22.04.2009 року вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2009 року з  ОСОБА_1  на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії в м. Кривий Ріг стягнуто заборгованість в сумі 494685,16 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн, станом на 05.04.2024 року залишок заборгованості становить 370463,72 грн.  
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про наявність підстав для залишення заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду, ним не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Суддя: