Справа №579/632/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Моргун О. В.	
Номер провадження 33/816/812/24 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

21 листопада 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 579/632/24 за апеляційною скаргою захисника КАНДЮКОВА Г. Г. на постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 11.06.2024, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник КАНДЮКОВ Г. Г. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушень, оскільки ОСОБА_2 не вчиняв жодних порушень, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, жодних документів поліцейськими на водія на місці зупинки т/з не складалось, від керування т/з водій відсторонений не був, а навпаки йому дозволили їхати далі. Отримавши нервовий стрес від спілкування з поліцейськими, ОСОБА_2 зупинився на ґрунтовій дорозі, бо відчув зле та вийшов з автомобіля і присів неподалік, а потім побачив поліцейських, після спілкування з якими продовжив рух автомобілем, бо вдруге також не був відсторонений від керування т/з. Крім того, відеозапис події правопорушення не є безперервним, а поліцейськими не були залучені свідки, направлення на огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки т/з не виписувалось.
Постановою судді Кролевецького районного суду Сумської області від 11.06.2024 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком один рік. Стягнуто на користь держави 605,60 грн судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_3 16.03.2024 о 22:59 в м. Кролевець по б. Шевченка, 7 керував т/з Renault Duster, д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, млява мова). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки т/з та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Крім того, 16.03.2024 о 23:17 ОСОБА_3 в м. Кролевець по б. Шевченка, 7, керуючи т/з Renault Duster, д. н. з. НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку т/з, подану за допомогою спец сигналу та увімкненням проблискових маячків синього і червоного кольорів і продовжив рух, в подальшому автомобіль було виявлено в кінці бульвару на ґрунтовій дорозі, чим порушив вимоги п. 2.4, 8.9б ПДР.
Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду в установлений законом спосіб, ОСОБА_3 та його захисник Кандюков Г. Г. в судове засідання не з`явились, від адвоката Кандюкова Г. Г. до суду апеляційної інстанції надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність та у відсутність ОСОБА_3 , тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності сторін провадження, що не суперечить вимогам ст. 268, 271 і 294 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, а також не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку т/з, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується відеозаписами з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини зупинення т/з, встановлення особи водія, яким виявився ОСОБА_3 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння та пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів або в закладі охорони здоров`я, відмови останнього від проходження такого огляду шляхом ухилення, а саме, залишення місця зупинки т/з та подальше його переслідування та виявлення ОСОБА_3 , який повідомляв, що ніби-то в автомобілі не перебував, тоді як пустий т/з знаходився неподалік (а. с. 9).
Оцінюючи наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 2 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цьому доказу. 
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 8.9б, 2.4, 2.5 ПДР, згідно яких: 
- п. 8.9 – вимога про зупинку т/з подається поліцейським за допомогою: б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;
- п. 2.4 – на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність т/з; в) дати можливість оглянути т/з відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану т/з, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю
- п. 2.5 – водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
У разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан алкогольного сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків; матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами); перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій; проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (ч. 6 ст. 266 КУпАП, п. 6, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду»).
Про наявність у поліцейського обґрунтованих та об`єктивних підстав вважати, що водій ОСОБА_3 підлягав огляду на стан алкогольного сп`яніння, свідчили ознаки, що відповідають приписам розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають.
Відеозапис події правопорушення є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою, а засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм надання можливості водію ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а також засвідчує факт не виконання законних вимог поліцейського про зупинку т/з, подану за допомогою спец сигналу та увімкненням проблискових маячків синього і червоного кольорів. При цьому цей відеозапис здійснювався поліцейськими, які формували справу про адміністративне правопорушення, за безпосередньою участю ОСОБА_3 , а зафіксовані на цьому відеозаписі фактичні обставини правопорушення мали місце у реальності, тому певна поведінка і реакція водія ОСОБА_3 цілком логічно завершилось складенням відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (п. 2.4, 8.9б ПДР) і за ч. 1 ст. 130 КУпАП (п. 2.5 ПДР), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні цих протоколів дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси ОСОБА_3 як учасника дорожнього руху. 
Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування водія ОСОБА_3 з ознаками алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури відповідного огляду, а також не виконання ОСОБА_3 законних вимог поліцейського про зупинку т/з, подану за допомогою спец сигналу та увімкненням проблискових маячків синього і червоного кольорів, що повністю відповідає імперативним вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення, які водій т/з зобов`язаний виконувати (п. 2.4, 2.5, 8.9б ПДР), так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971). При цьому вказані вище протоколи про адміністративне правопорушення містять всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до їх змісту (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) – відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння та не виконання законних вимог поліцейського про зупинку т/з, подану за допомогою спец сигналу та увімкненням проблискових маячків синього і червоного кольорів, конкретний пункт ПДР – 2.4, 2.5, 8.9б і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП, тощо.
Доводи апеляційної скарги про необхідність присутності двох свідків при відмові водія від проходження огляду задоволенню не підлягають, оскільки відмова ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння фіксувалась із застосуванням портативного відео реєстратора поліцейського.
Твердження апеляційної скарги про недопустимість як доказу відеозапису події правопорушення є необґрунтованими і також задоволенню не підлягають, оскільки відеозапис відповідає вимогам ч. 1 ст. 251 КУпАП, згідно яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які, крім іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.
Той факт, що направлення на проходження огляду було виписане за відсутності водія ОСОБА_3 ніяким чином не впливає на порушення ним приписів п. 2.5 ПДР, так як не виконання цього пункту ПДР та відповідно вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду у встановленому законом порядку, після чого здійснюється збір доказів, складання матеріалів, протоколу тощо, тобто розпочинається провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі конкретного факту правопорушення, встановленого згідно визначеної процедури, яке не може бути зупинене (скасоване) тільки через саму неналежну поведінку водія щодо виконання своїх обов`язків.
Твердження апеляційної скарги про те, що поліцейські не відсторонили ОСОБА_3 від керування т/з після складання відносно протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Необхідно зауважити, що виключно ПДР відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України; інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація т/з окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися тільки на вимогах цих Правил (п. 1.1); учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3).
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).
Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.
Відтак, у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, про обґрунтованість підстав для зупинки т/з тощо, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
Здійснена апеляційним судом перевірка і аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколах про адміністративне правопорушення та в постанові судді суду першої інстанції обставин саме ОСОБА_3 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, а також не виконав законних вимог поліцейського про зупинку т/з, подану за допомогою спец сигналу та увімкненням проблискових маячків синього і червоного кольорів, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав також на увагу не заслуговують і є безпідставними.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2 і ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Постанову судді Кролевецького районного суду Сумської області від 11.06.2024 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника КАНДЮКОВА Г. Г. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов