Справа № 127/2-4352/11
Провадження № 22-ц/801/2365/2024
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року	Справа № 127/2-4352/11	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. ,
суддів: Медвецького С. К. Рибчинського В., П.
з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Короля О. П.., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 жовтня 2011 року забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 листопада 2011 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 травня 2008 року в сумі 177 181 грн. 
22 липня 2024 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 жовтня 2011 року. Зазначила, що згідно з відкритими даними автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua) від 20.07.2024 р., а також Єдиного реєстру боржників (https://erb.miniust.gov.ua) від 20.07.2024 р. відсутні будь-які відомості про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці у справі № 2-4352/11 від 08.11.2011 року та реєстрацію ОСОБА_2 в статусі боржника. З моменту набрання законної сили вказаним рішенням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 177181 гривень, а також судових витрат в розмірі 1700 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, до цього часу (тобто протягом 12 років) ОСОБА_1 із заявою про відкриття виконавчого провадження не зверталась і не пред`являла виконавчий документ до виконання органами ДВС в строк,передбачений Законом України “Про виконавче провадження”. Відповідно позивачкою пропущені строки пред`явлення виконавчого документа до виконання. Посилаючись на те,що у разі задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи,а якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення, просила суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці, шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
Ухвалою Вінницького міського суду від 09 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмолено.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а у справі постановити нову ухвалу про задоволення її заяви. Зазначає, що суд не врахував, що наявність протягом тривалого періоду часі нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача , вказує на невиправдане втручання у право ОСОБА_3 на мирне володіння майном. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги – безпідставними. 
До судового засідання ОСОБА_3 заявила клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цій же справі за заявою позивача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У даній справі колегія суддів не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення судом заяви ОСОБА_1 про поновлення їй строку пред`явлення виконавчого листа до виконання .
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду вищевказаним вимогам закону відповідає. 
Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 жовтня 2011 року було забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 08 листопада 2011 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27 травня 2008 року в сумі 177181 грн. Вказане рішення набрало законної сили.
Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування вжитих заходів забезпечення позову, суд виходив з того, що скасування забезпечення позову призведе до втрати можливості виконати рішення суду в примусовому порядку в разі поновлення судом строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Таке звернення представника стягувача ОСОБА_1 нині перебуває на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області.
Колегія суддів вважає, що суд вірно встановив обставини справи, правильно визначив спірні правовідносини щодо скасування заходів забезпечення позову та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що після набрання рішенням законної сили пройшло більше дев`яносто днів з дня, тому вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають безумовному скасуванню, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
За змістом статей 149, 150 ЦПК України заходи забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або заявника.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у статті 158 ЦПК України.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.
Частиною 7 ст.158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8 ст. 158 ЦПК України).
У п. 10 своєї постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадянина та виконання рішення суду є завершальною стадією судового провадження, що є невід`ємною частиною права на справедливий суд.
Як вбачається з матеріалів справи ,представник ОСОБА_1 – адвокат Чорний А. В. звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа. Однак, з невідомих причин такий виконавчий лист виписаний не був Відповідно до положень діючої на той час Інструкції з діловодства ., затвердженої наказом ДСА України від 27.06.2006 №68 виписаний за заявою стягувача виконавчий лист підлягав приєднанню до матеріалів цивільної справи. 
Як встановлено виконавчий лист виписаний не був і у матеріалах справи він також відсутній, однак невиконання на той час судом свого обов`язку по видачі виконавчого листа (неналежне врядування) не свідчить про вину стягувача у невиконанні цих дій.
За таких обставин сам по собі факт спливу 90-денного строку з дня набрання рішенням суду законної сили, не тягне скасування заходів забезпечення позову.
Частиною 7 ст. 158 ЦПК України, на яку посилається ОСОБА_3 , не передбачено для суду імперативного обов`язку скасування заходів забезпечення позову після спливу 90-денного строку з дня набрання вказаним рішенням законної сили.
Крім того,при вирішенні цього питання колегія суддів враховує, що згідно із ч.1 та ч.2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.
Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду.Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».
19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко exofilicio. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).
Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що скасування заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення, яке набрало законної сили та залишається невиконаним, що в свою чергу порушує право позивача на справедливий судовий захист.
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за  ОСОБА_2 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                           С. Г. Копаничук 
судді:                                                                   С. К. Медвецький
                                                                          В. П. Рибчинський