Номер провадження: 33/813/1656/24
Номер справи місцевого суду: 947/1504/24 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В. 
Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Стоянової Л.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2024 відносно:
ОСОБА_1 , яка народилася  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , громадянки України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою Київського райсуду м. Одеси від 17.05.2024  ОСОБА_1  визнано винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, а також стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.
Відповідно до вказаної постанови суду, 22.12.2023 о 23:20 год. на пр-кті Ак. Глушка, біля буд. 1/3-А в м. Одесі, водій ОСОБА_1 , керувала автомобілем Lexus LX 470 держ. номер НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилась, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, 29.05.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, а 04.06.2024 через канцелярію суду 1-ої інстанції було подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним з огляду на таке:
- суд 1-ої інстанції помилково дійшов висновку про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки окрім протоколу у розпорядженні суду відсутні інші докази «керування» нею транспортним засобом, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП, він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували винуватість особи і не викликали сумніву у суду і про що зроблено відповідний висновок Одеським апеляційним судом у постанові від 18.07.2023 по справі № 496/2220/23, на яке вона посилається, як на преюдиційне;
- висновки суду «про реалізацію її прав» шляхом подання клопотання про закриття провадження по справі вважає надуманим, оскільки вона не реалізувала право на ознайомлення із матеріалами справи із вини суду, а сам факт подання нею клопотання за ст. 274 КУпАП виявляє як її особисту правову ініціативу, реалізовану не за сприяння суду, а всупереч його дій, направлених на унеможливлення такої правової ініціативи;
- суд 1-ої інстанції визнаючи належним доказом відеозапис події, не зауважив, чи здійснено на цьому відеозаписі фіксацію керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а висновки суду, що з відеозапису та матеріалів справи вбачається, що вона не заперечувала факт керування транспортним засобом вважає хибними, оскільки такі матеріали справи суд не конкретизує, також судом не конкретизує, якими матеріалами справи спростовуються її письмові пояснення; 
- суд не звернув уваги, що у противагу встановленого законом і розтлумаченого Верховним Судом розуміння поняття «Керування», при цьому поліцейський не надав докази зафіксованого руху транспортного засобу о 23 год. 20 хв., його зупинення та виявлення в процесі керування/зупинення у ньому водія саме ОСОБА_1 , натомість в протоколі зазначив два відеофайли, без фіксації в часі їх початку і закінчення, що містить розрив між собою, а тому встановити відповідно до ст. 266 КУпАП, що відбувалось 22.12.2023 о 23 год. 20 хв., як про це зазначено в протоколі, безперервно, суд можливості позбавлений, адже відеофіксація подій, про які йдеться в протоколі, зокрема, керування транспортним засобом у стані сп`яніння, відсутня;
- в порушення вимог ч. 6 ст. 266 КУпАП поліцейськими не залучено участь двох свідків, а відеозапис не є належним доказом винуватості при ухиленні водія від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки фіксування технічними відповідно до приписів ч. 2 вказаної норми здійснюється лише при огляді водія, який в даному випадку не проводився;
- зупинка транспортного засобу і складення протоколу відносно неї проводилось під час оголошення в м. Одесі повітряної тривоги, що створювало загрозу її життю та здоров`ю, у зв`язку з цим, вважає що поліцейські повинні були зупинити проведення будь-яких процесуальних дій та продовжити їх лише після закінчення повітряної тривоги;
- відсутність відеофіксації факту її відмови від медогляду та наявний власноруч виконаний запис про стан повітряної тривоги на місці складення протоколу, на її думку вказує на недійсність матеріалів про адміністративне правопорушення;
- зазначені поліцейським в протоколі ознаки алкогольного сп`яніння є його оціночними судженнями, а не встановленим фактом, такі ознаки є наслідком хвилювання за своє життя і здоров`я під час реальної загрози, в той же час ознаки «почервоніння очей» і «порушення координації рухів» спростовуються виконанням нею підпису в протоколі;
- в матеріалах справи відсутні докази правомірної пропозиції пройти медичне обстеження на місці зупинки транспортного засобу не в період дії повітряної тривоги, а її відмова від проходження огляду була спровокована поліцейським, який зупинив транспортний засіб підчас повітряної тривоги і складав протокол, не зважаючи на загрози, з огляду на те, що вказана ділянка дороги в період війни є зоною враження ворожими військами, а отже – огляд на місці зупинки транспортного засобу і тривалість процедури його здійснення створює реальну загрозу життю та здоров`ю. 
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
У судові засідання апеляційного суду, призначені на 08.07.2024, 30.07.2024, 06.09.2024, 24.09.2024, 15.10.2024, 19.11.2024 ОСОБА_1 не з`являлася, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість 08.07.2024 з`явилась її представник по довіреності Сидоренко Н.А., якою через канцелярію апеляційного суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.
Водночас, постановою апеляційного суду від 08.07.2024 представнику по довіреності Сидоренко Н.А. було відмовлено у допуску для участі в якості захисника Рзаєвої Ю.В. при розгляді її апеляційної скарги, при цьому ОСОБА_1 роз`яснено право на залучення захисника для захисту її прав в порядку ст. 268 КУпАП (а.с. 125-126). 
За наведених обставин апеляційним судом не розглядалось клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, а також за відсутності поданих саме ОСОБА_1 клопотань про відкладення розгляду справи, постановою суду від 08.07.2024 задоволено клопотання ОСОБА_1 та поновлено їй строк на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції, із призначенням розгляду апеляційної скарги на 15.45 год. 30.07.2024 (а.с. 127-128).
Натомість, в наступні судові засідання у зазначені вище дати ОСОБА_1 не з`явилась, при цьому зверталася до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи з різних підстав, а саме: ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 134, 135-137), у зв`язку із хворобою та неможливості розгляду справи за її відсутності за умови недопущення представника ОСОБА_2 (а.с. 148), витребування доказів (а.с. 149-151, 152-156), про допуск у справу спеціаліста у сфері права ОСОБА_2 , непоінформованості її щодо результатів вирішення поданих нею 23.09.2024 клопотань та не допуск до участі у справі її захисника Сидоренко Н.А. (а.с. 164-165, 166, 167, 168-173); необхідністю здійснення догляду за малолітньою дитиною-школярем у зв`язку із прийняттям відповідним органом влади рішення про визначення 18-19.11.2024 вихідними днями у закладах освіти м. Одеси, а також з підстав непоінформованості її щодо результатів розгляду поданих нею 23.09.2024 клопотань (а.с. 179-180).
Востаннє 03.12.2024, в судове засідання апеляційного суду призначене на 9 год. 30 хв. ОСОБА_1 вкотре не з`явилася, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, водночас, про причини неприбуття ОСОБА_1 апеляційний суд не повідомила та жодних клопотань на адресу суду не подала.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 
У рішенні ЄСПЛ по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
При цьому, у рішенні «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Дана справа про адміністративне правопорушення знаходиться у провадженні апеляційного суду з 11.06.2024 і до теперішнього часу не розглянута у зв`язку із численними клопотаннями ОСОБА_1 , в той час, як ч. 4 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Апеляційний суд зауважує, що численні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, ознайомлення з матеріалами справи, судом неодноразово були задоволені, в той же час ОСОБА_1 , у підтвердження викладених у її клопотаннях обставин, зокрема, її непрацездатності внаслідок хвороби, а також здійснення догляду за дитиною, не надала, хоча, вказувала про їх подальше надання.
Водночас, апеляційним судом були здійснені всі необхідні заходи з метою реалізації ОСОБА_1 передбачених ст. 268 КУпАП прав, в тому числі права на ознайомлення з матеріалами справи, про що свідчить її розписка, зроблена на останньому аркуші клопотання (а.с. 145), а також права на залучення захисника.
В контексті порушення права ОСОБА_1 на захист, апеляційним судом такого не встановлено, в той же час, апеляційний суд дійшов до переконання, що відсутні підстави для задоволення повторно поданого 15.10.2024 ОСОБА_1 клопотання про допуск до участі у справі фахівця у сфері права – ОСОБА_2 та залучення її як захисника, як і відсутні підстави для наведення мотивів відмови у допуску представника, які аналогічні мотивам, викладеним у постанові апеляційного суду від 08.07.2024 (а.с. 125-126). 
Натомість апеляційний суд, наголошує, що ОСОБА_1 , звертаючись повторно до суду із клопотанням про допуск ОСОБА_2 як захисника, відповідних документів у підтвердження статусу захисника не надала, як і не надала доказів у підтвердження її доводів щодо наявності у ОСОБА_2 вищої юридичної освіти за спеціальністю правознавства, в той час як долучені до клопотання копії диплома про вищу освіту серії НОМЕР_4 та додатку до нього, видані 15.03.2002 не на ім`я ОСОБА_2 , а іншої особи - ОСОБА_3 , при цьому докази належності наведених документів саме ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. 
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про допуск ОСОБА_2 до участі в якості її захисника відсутні.
Апеляційний суд також звертає увагу ОСОБА_1 , що у зв`язку із відкладенням розгляду справи за її ж клопотаннями були відсутні підстави для розгляду поданих нею клопотань як про допуск у справу захисника Сидоренко Н.А., так і про витребування доказів та закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Водночас, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зауважив на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При цьому апеляційний суд враховує, що положеннями ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Оскільки апеляційним судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до суду, з метою розгляду справи в розумні строки, а наведені вище обставини щодо подання нею клопотань про відкладення розгляду справи з надуманих та непідтверджених належними і допустимими доказами підстав, свідчать про небажання ОСОБА_1 брати участь в апеляційному розгляді справи, а також про зловживання нею своїми процесуальними правами, тому апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності апелянта.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За приписами п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що факт події зазначеного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №732667 від 22.12.2023 (а.с. 1), відповідно до якого 22.12.2023 о 23:20 год. на пр-кті Ак. Глушка, біля буд. 1/3-А в м. Одесі, водій ОСОБА_1 , керувала автомобілем Lexus LX 470, держ. номер НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовилась, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху;
- направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння (а.с. 4);
- відеозаписами з нагрудних камер відео-реєстратору співробітників поліції, на яких зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також факт відмови ОСОБА_1 як особи, яка керує вищевказаним транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я (DVD диск на а.с. 5).
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним та беззаперечним доказом доведення вини особи, за відсутності інших доказів у підтвердження факту керування нею транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Так, як вже було зазначено раніше, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №732667 від 22.12.2023, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення також підтверджується направленням на огляд водія транспортного засобу та відеозаписами події. 
Частиною 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
За приписами п. 7 Розділу I Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
В свою чергу, відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ №1103 від 17.12.2008, в редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 57 від 20.01.2023, (далі по тексту Порядку) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, системний аналіз ч. 2 ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) ознак основного та неупередженого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. З огляду на здійснення фіксування події за допомогою портативних відеореєстраторів, у працівників поліції не виник обов`язок залучати свідків для підтвердження відмови від проходження огляду та збирати інші по справі докази.
В цьому контексті суд апеляційної інстанції зауважує, що доводи ОСОБА_1 спростовуються дослідженими апеляційним судом вищевказаними відеозаписами з нагрудних камер відео-реєстраторів співробітників поліції з яких видно, що транспортний засіб Lexus LX 470 з номерними знаками «ВР (значок прапору України) 77777» під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин. В подальшому поліцейськими в процесі спілкування із ОСОБА_1 їй було повідомлено підстави зупинки транспортного засобу, а саме: порушення ПДР щодо експлуатації транспортного засобу з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів (не вказано регіон, наявність прапору) (час: 23:17:31, 23:46:40), а також те, що у неї наявні ознаки алкогольного сп`яніння (час: 23:16:44), внаслідок чого їй запропоновано пройти огляд з метою виявлення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер», так і шляхом проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (час: 23:16:44, 23:18:12), від проходження якого ОСОБА_1 відмовилась, вказавши (мовою оригіналу): «я не буду нічого проходити, на якій підставі», «їду додому, у мене дитина, чому зупинили під час повітряної тривоги, коли люди повинні їхати в укриття» (час: 23:17:35, 23:18:12-23:20:40, 23:46:54). 
Водночас, поліцейським водію ОСОБА_1 було роз`яснено, що підставою для проходження огляду є виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння та задля спростування підозри щодо керування нею транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння необхідно проти відповідний огляд (час: 23:18:00). При цьому, поліцейськими також було роз`яснено ОСОБА_1 , що за наслідком відмови від проходження огляду відносно неї буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (час: 23:20:45).
Після відмови водієм ОСОБА_1 пройти огляд відносно неї було складено протокол, який було їй оголошено та надано можливість дати письмові пояснення, а також повідомлено, що відносно неї також складено постанову за ч. 3 ст. 121 КУпАП, копію якої було також їй вручено (час: 23:48:55, 23:49:41), після чого керування автомобілем передано іншому водію ОСОБА_4 , у якого було наявне посвідчення водія, що також відображено у протоколі про адміністративне правопорушення (час: 23:50:58). 
Наведені обставини, які зафіксовані на відеозаписах події, спростовують доводи ОСОБА_1 щодо відсутності доказів керування нею транспортним засобом за наведених у протоколі обставин, натомість ОСОБА_1 , знаходячись на місці водія, не заперечувала факт керування нею транспортним засобом, а навпаки стверджувала, що поліцейські безпідставно зупинили її під час повітряної тривоги.
В цьому контексті апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 те, що зупинка транспортного засобу та складення щодо неї протоколу здійснювались працівниками поліції під час оголошення повітряної тривоги, оскільки наведені обставини не мають істотного значення для встановлення наявності або відсутності в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Водночас, надаючи оцінку наведеним доводам ОСОБА_1 , у підтвердження правомірності яких нею було подано клопотання про витребування доказів щодо періоду тривалості повітряної тривоги, апеляційний суд зазначає, що вказана інформація міститься у відкритих інтернет-джерелах, зокрема на офіційному сайті Одеської міської ради (https://omr.gov.ua/ua/news/?date=2023-12-22) із якої вбачається, що 22.12.2023 повітряна тривога тривала у м. Одеса короткий проміжок часу, а саме з 23.06 год. до 23.16 год., в той час як на відеозаписі події зафіксовано, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовилась о 23 год. 20 хв., тобто вже після закінчення повітряної тривоги, і саме за фактом відмови ОСОБА_1 поліцейськими був складений щодо неї протокол про адміністративне правопорушення. 
Будь-яких обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння в стані крайньої необхідності, що відповідно до положень ст. 17 КУпАП виключають адміністративну відповідальність, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.
В цьому контексті суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта, що її відмова від проходження огляду була спровокована поліцейськими, які зупинили її під час повітряної тривоги, не зважаючи на те, що огляд на місці зупинки транспортного засобу і тривалість процедури його проведення створює реальну загрозу її життю та здоров`ю, та вважає їх голослівними, з огляду на незначну тривалість повітряної тривоги, відсутність обставин, які б загрожували її життю або здоров`ю, а саме: прильотів БПЛА, або ракетного обстрілу м. Одеси в том числі відсутності їх фіксації на відеозаписі події, як під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, так і під час її відмови від проходження такого огляду. 
 Також апеляційний суд констатує, що для правильної кваліфікації дій ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП визначальним є встановлення саме факту її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано на відеозаписі події о 23 год. 20 хв., вказаний час також відображений у протоколі  про адміністративне правопорушення, а отже наведене спростовує твердження апелянта про неповноту долучених поліцейськими до протоколу відеозаписів,зокрема, щодо відсутності відеофіксації факту відмови від проходження огляду, керування нею автомобілем та його зупинки.
Суд апеляційної інстанції оцінює критично твердження апелянта про те, що зазначені поліцейськими ознаки алкогольного сп`яніння є їх оціночними судженнями, а не встановленим фактом, та наголошує, що встановлені такі ознаки шляхом візуального огляду, а їх підозра щодо перебування ОСОБА_1 у стани алкогольного сп`яніння була б спростована або підтверджена шляхом проведення огляду на стан відповідного сп`яніння у передбаченому законом порядку, що поліцейськими також було роз`яснено ОСОБА_1 під час складення протоколу (час: 23:17:47).
Що стосується доводів ОСОБА_1 з приводу відсутності свідків правопорушення, апеляційний суд повторно наголошує на тому, що системний аналіз приписів ч. 2 ст. 266 КУпАП та п. 8 Порядку, дає підстави стверджувати про те, що у разі фіксування, в тому числі відмови особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного (або іншого) сп`яніння за допомогою технічних засобів відео-фіксації співробітники поліції звільняються від обов`язку залучати свідків, а отже - з огляду на здійснення фіксування події за допомогою портативних відеореєстраторів, у працівників поліції не виник обов`язок залучати свідків для підтвердження відмови водія від проходження огляду.
Отже, відсутні підстави стверджувати, що поліцейськими порушено вимоги ч. 3 ст. 266 КУпАП, а також вимоги як Інструкції № 1452/735 «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», так і Порядку.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та такими, що відповідають приписам ст. 251 КУпАП.
З наведених підстав, позиція ОСОБА_1 та її процесуальна поведінка, апеляційним судом розцінюється як спосіб самозахисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що матеріалами провадження повністю доведена подія та склад інкримінованого ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками:відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому підстави для задоволення її клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП відсутні.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі та її апеляційну скаргу залишити без задоволення, при цьому, постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про притягнення її до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2024, про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца