УХВАЛА 
 
22 жовтня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 2206/113/12
 
провадження № 61-13656ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Войналовичем Олегом Миколайовичем, на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2012 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області 
від 20 квітня 2012 рокупозов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 32 577,72 грн, яка складається із основної заборгованості у розмірі 27 585,59 грн, інфляційних витрат у розмірі 3 645,35 грн та 3% річних - 1 346,78 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.
 
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 
2024 року у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.
Заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2024 року - без змін.
 
У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Войналовичем О. М., на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року, в якій заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та передати справу для продовження розгляду.
 
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції застосував норми
права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, від 07 жовтня 
2020 року у справі № 705/3876/18, від 20 березня 2019 року у справі № 222/1402/16, від 27 вересня 2021 року у справі № 806/2046/18. 
При оцінці доказів суди першої та апеляційної інстанцій не врахували також висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 
2020 року у справі № 705/3876/18, яка стосуються процесуальних наслідків пред`явлення позову до неналежного відповідача, яким себе вважає заявник.
Суди дійшли помилково висновку про факт отримання ОСОБА_1 заочного рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 квітня 
2012 року 24 квітня 2012 року, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить прізвища особи, якій воно було вручене. Вказує на розбіжність паспортних даних ОСОБА_1 та особи, яка зазначена у розписці. Вважає, що такий доказ не є достовірним та не підтверджує факт отримання відповідачем заочного рішення суду саме 24 квітня 2012 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пунктів 9, 13 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 228 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його 
ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
 
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Частинами першою-третьою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Головуючий відкриває судове засідання і з`ясовує, хто з учасників справи з`явився, встановлює їх особу, перевіряє повноваження представників, після чого повідомляє зміст заяви і з`ясовує думку сторін та інших учасників справи щодо вимог про перегляд заочного рішення.
 
Частиною першою статті 289 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
 
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові 
від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела такі висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
 
Отже, відповідно до приписів статті 127 ЦПК України суд першої інстанції наділений повноваженнями залишити заяву про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом. Водночас суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті. Правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.
 
У пунктах 71, 76, 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня          2024 року у справі № 756/11081/20 зазначено, що: «відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у разі постановлення ухвали про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення об`єктом оскарження в суді апеляційної інстанції є не ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а безпосередньо заочне рішення, перегляд якого буде здійснюватися саме за апеляційною скаргою відповідача.
При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження апеляційний суд не вирішує поважність / неповажність причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а лише перевіряє дотримання заявником строку на апеляційне оскарження заочного рішення, який починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України)».
 
Натомість у випадку відсутності підстав для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення така заява підлягає залишенню без розгляду.
 
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 20 квітня 2012 року, ОСОБА_1 посилається на те, що не був повідомлений про ухвалення заочного рішення у справі, а його копію отримав 10 травня 2024 року.
 
Відмовляючи у поновленні процесуального строку та залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, місцевий суд, з яким погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив, зокрема, з відсутності обставин, що об`єктивно перешкоджали заявнику звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.
 
Так, судом першої інстанції встановлено, що 20 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 , адвокат Войналович О. М., діючи в інтересах відповідача, подав до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області скаргу на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 41137679. 
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29 січня 
2024 року відмовлено в задоволенні скарги. 
 
Заяву про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення процесуального строку представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду 
20 травня 2024 року, тобто через дванадцять років після ухвалення заочного рішення.
 
У судовому засіданні було встановлено, що принаймні з грудня 2023 року відповідач 
ОСОБА_1 та його представник, адвокат Войналович О. М., були достовірно обізнані про заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2012 року в цивільній справі № 2206/113/12.
 
З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов закономірного висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки навіть за умови обрахування строку з грудня 2023 року, станом на момент звернення до суду першої інстанції з відповідною заявою 
(20 травня 2024 року), строк пропущено. 
 
Верховний Суд не бере до уваги інші доводи касаційної скарги, оскільки вони стосуються переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                                   частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів                     у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження                    (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали  (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову                            у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                                   є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, а наведені заявником доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Войналовичем Олегом Миколайовичем, на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області 
від 30 липня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду 
від 17 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник