ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2024 р. м.Київ          Справа№ 910/14857/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Тищенко О.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С. 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу   Державної  казначейської служби України 
на рішення          Господарського суду міста Києва
від                     09.02.2024 (повний текст рішення складено та підписано 08.03.2024)     
у справі          № 910/14857/23     (суддя             Мельник В.І.)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика декору Солодкий дім"     
до                     1. Департаменту патрульної поліції                     
2. Державної казначейської служби України
про                    стягнення 205 058,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАБРИКА ДЕКОРУ СОЛОДКИЙ ДІМ"  з позовом до  Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції та  Державної казначейської служби України про стягнення  205  058,36  грн., з яких матеріальний збиток, заподіяний внаслідок пошкодження належного позивачу майна (автомобіля) - 199  558,36 грн., 5  500,00 грн. - витрати на проведення експертизи. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу внаслідок неправомірних дій завдано збитків в розмірі 199  558,36 грн. внаслідок пошкодження належного позивачу майна (автомобіля), та 5  500,00 грн. понесених витрат на проведення експертизи пошкодженого майна, які позивач заявив до відшкодування, посилаючись на приписи ст. ст. 22, 1173, 1174 Цивільного кодексу України. 
Короткий зміст заперечень проти позову 
Відповідач-1 проти позову заперечував, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується, що пошкодження вилученого у позивача майна (автомобіля) виникло в результаті використання його працівниками військової частини, а не працівниками управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції. Відповідач-1 вважає, що він не є належним відповідачем у даній справі. 
Відповідач-2 проти позову заперечував, посилаючись на  те, що ним не порушувалось жодних прав та інтересів позивача, і відповідно, не зобов?язано нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів. Крім того, позивачем не доведено склад цивільного правопорушення у діях державних органів. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика декору Солодкий дім"   до Департаменту патрульної поліції, Державної служби казначейства про стягнення 205 058,36 грн. задоволено повністю, а саме стягнуто     із     Державного бюджету України на користь     Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика декору Солодкий дім" (33001, м. Рівне, вул. Дворецька, 93, ідентифікаційний код 43198821) грошові кошти в розмірі 205 058 (двісті п`ять тисяч п`ятдесят вісім) грн., 36 коп., та витрати на професійну   допомогу в     розмірі     35000 (тридцять п`ять тисяч) грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  матеріали справи містять  належні та допустимі  докази на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час вилучення  майна позивача, що в силу ст. ст. 22, 1173, 1174 Цивільного кодексу України є підставою для відшкодування йому завданих збитків у заявленому до стягнення розмірі. Також, з посиланням на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції присудив до стягнення витрати на професійну   допомогу в     розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач-2 - Державна казначейська служба України (через підсистему "Електронний суд") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35  000,00 грн. і  рішення суду в цій частині скасувати. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги щодо рішення суду першої інстанції в частині витрат на професійну правничу допомогу зводяться до того, що рішення суду першої інстанції  в цій частині є необґрунтованим,  при його прийнятті судом першої інстанції не було з`ясовано всіх обставин, які мають значення для справи, і неправильно застосовано норми матеріального права, а також не враховано, що згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконано. 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу 
17.05.2024 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, в якому позивач просив залишити рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував, що стороною у даному спорі є Держава, навіть якщо позивач визначив  стороною у справі певний орган, стягнення витрат на правничу допомогу з Державного бюджету України відповідає приписам ч. 2 ст. 2, ст. 11, ст. 167 Цивільного кодексу України, та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 № 910/23967/16. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2024, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 , передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Гончаров С.А., ОСОБА_4
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2024 витребувано у Господарського суду м. Києва матеріали справи № 910/14857/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою   1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23.
11.04.2024 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/14857/23.
У зв`язку з вирішенням питання щодо апеляційної скарги Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження керівника апарату суду, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 910/14857/23.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024, справу № 910/14857/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., ОСОБА_4
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 справу № 910/14857/23 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024, прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Станік С.Р., суддів: Тищенко О.В., ОСОБА_4, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14857/23 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024, розгляд апеляційної скарги Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 10.09.2024 про звільнення у відставку судді ОСОБА_4, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити      розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2024, справу №910/14857/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя: Станік С.Р. (суддя-доповідач),  судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.
Порядок визначення/зміни складу господарського суду врегульовано ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст 32 Господарського процесуального кодексу України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в      частині другій      статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
За змістом ч. 9      ст. 32 Господарського процесуального кодексу України,           якщо невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач зі складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження (ч. 14      ст. 32 Господарського процесуального кодексу України ).
Згідно із пунктом 17.4 частини 17 Розділу    ХІ   Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України   до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше, ніж три місяці з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно Конституції України реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких 
Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).
За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік"     установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: для     працездатних осіб з 1 січня - 2684 гривень. 
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує: 268  400,00 грн. (2684, 00 грн. * 100 = 268     400,00 грн.) - станом на момент звернення з відповідним позовом та з апеляційною скаргою.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога щодо стягнення 205  058,36 грн., вказана справа, у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, відноситься до малозначних справ.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Частиною 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  16.09.2024 справу №910/14857/23  за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024, прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Станік С.Р. (суддя-доповідач),  судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л., розгляд апеляційної скарги Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі №910/14857/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвали Північного апеляційного господарського суду  надіслані учасникам справи засобами електронного зв`язку шляхом направлення документа в електронному вигляді в їхні електронні кабінети. 
У відповідності до вимог ч. 5       статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Отже, учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку письмового провадження. 
Відзив від Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу  Державної казначейської служби України - не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 263 ГПК України не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022  від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, воєнний стан неодноразово продовжувався і триває на даний час. 
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України, в умовах запровадженого воєнного стану.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як  встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, і що підтверджується наявними матеріалами справи,   Товариству з обмеженою відповідальністю "СОЛОДКИЙ ДІМ ФАБРИКА ДЕКОРУ" (далі - Товариство, Позивач) на праві власності належить автомобіль марки "KIA Sportage", 2021 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
          Право власності Товариства на транспортний засіб підтверджується договором купівлі-продажу № 714604-Y02755 від 22.09.2021, актом передачі-прийняття від 18.10.2021, видатковою накладною № hk25284153 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
          Товариство придбало автомобіль у ПрАТ "Рівне-Авто" з використанням банківського кредиту, а сам транспортний засіб був переданий в заставу АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" згідно договору від 08.11.2021 № 3882909/2021/ДЗ-1.
           02.03.2022 начальник Рівненської обласної військової адміністрації видав наказ № 6 "Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану" яким, на період воєнного стану, надав дозвіл Головному управлінню Національної поліції України в Рівненській області, Управлінню патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції вилучати транспортні засоби, кермування якими здійснюється особами в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння або з ознаками наркотичного чи алкогольного сп`яніння.
           24.04.2022 працівники Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Рівненській області ДПП) зупинили автомобіль марки "KIA Sportage"під керуванням водія ОСОБА_1 .
          На думку працівників поліції, водій мав ознаки наркотичного сп`яніння, тому було запропоновано йому пройти медичний огляд для визначення стану такого сп`яніння. За твердженнями працівників поліції водій відмовився здати біологічну речовину та пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, тому було складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 027396 від 24.04.2022 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а належний Товариству автомобіль вилучено.
          Рівненський НДЕКЦ МВС України провів оцінку транспортного засобу та 29.04.2022 склав висновок експертного дослідження № ЕД-19/118-22/3470-АВ згідно якого, ринкова вартість автомобіля на момент вилучення складає 521 325,72 грн.
          Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (далі - в/ч НОМЕР_4 ) від 28.04.2022 № 171 проведено вилучення примусово відчуженого майна з УПП в Рівненській області ДПП.
           02.05.2022 в/ч НОМЕР_4 та  Рівненською обласною військовою адміністрацією складено акт про примусове відчуження або вилучення майна.
          В акті зазначено, що за відчуження майна кошти не виплачувались. Акт складено у відсутності його власника.
           02.05.2022 УПП в Рівненській області ДПП передало вилучений транспортний засіб "KIA Sportage" на потреби в/ч НОМЕР_4 .
          Позивач  вважає вилучення  транспортного засобу незаконним в зв`язку із чим  звернулось до Рівненської ОВА з вимогою повернути транспортний засіб. Рівненська ОВА переадресувала звернення про повернення транспортного засобу на розгляд командиру в/ч НОМЕР_4 .
          Оскільки, військова частина продовжувала незаконно утримувати та використовувати транспортний засіб, 11.07.2022 Товариство звернулось до Рівненської спеціалізованої прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення.
           09.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.410 КК України.
          Позивач зазначав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42022181490000052 триває, воно проводиться слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорськ) ТУ ДБР, розташованому у місті Краматорськ. Товариство залучено до участі у кримінальному провадженні як потерпілу особу.
           10.11.2022 в/ч НОМЕР_4 повернуло Товариству автомобіль марки "KIA Sportage", ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 . Повернення автомобіля сторони зафіксували Актом приймання-передачі.
          При поверненні транспортного засобу директором Товариства було встановлено часткове викрадення його деталей та комплектуючих, а також його пошкодження. У зв`язку з цим, позивачем негайно було замовлено у судового експерта Пилипенка О.С. судову автотоварознавчу експертизу для визначення розміру матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу незаконним його вилученням.
          Відповідно до Висновку судового експерта № 229С22 від 28.11.2022 матеріальний збиток, в результаті пошкодження автомобіля "KIA Sportage", становить 199 558, 36 грн.
          Товариство вважає дії та рішення працівників УПП в Рівненській області ДПП по вилученню транспортного засобу "KIA Sportage" неправомірними та свавільними, і саме ці неправомірні дії призвели до збитків Товариства у вигляді пошкодження транспортного засобу.
          Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
          Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша, третя статті 22 Цивільного кодексу України).
          Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України).
          Згідно з частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
          Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
          Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію", поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки
          Листом від 23.05.2022 № 11907/41/30/01-2022 УПП в Рівненській області ДПП повідомило Товариство, що транспортний засіб вилучений на виконання наказу начальника Рівненської ОВА від 02.03.2022 № 6 "Про забезпечення виконання заходів правового режиму воєнного стану", у зв`язку із складенням на водія ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. ст. 130 КУпАП.
          Товариство вважає вилучення автомобіля незаконним, оскільки водій ОСОБА_3 не керував ним в стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, а також не мав ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння.
          Згідно пункту 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
          Пунктом 4 Інструкції визначено, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
          Працівники поліції у протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 № 027396 від 24.04.2022 вказали, що водій ОСОБА_3 мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість ходи, мови; поведінка,  що не відповідає обстановці.
          Позивач  зазначив, що не  погоджуючись із висновками працівників поліції та для спростування їхніх доводів  було здійснено лікарські обстеження водія.
          Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.05.2022 у справі провадження № 569/5384/22 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито, за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.
          Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
          Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги    вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.
          Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
          Суд першої інстанції встановив, що матеріали справи містять  належні та допустимі  докази на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій під час вилучення  майна позивача, і таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення  позовних вимог  в повному обсязі. Учасниками спору рішення суду першої інстанції у наведеній частині не оскаржено. Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 Департаменту патрульної поліції відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 у зв?язку з пропуском строку на апеляційне оскарження і неподання клопотання про поновлення такого строку. 
          Також, з посиланням на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції присудив до стягнення на користь позивача витрати на професійну   допомогу в     розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач-2 - Державна казначейська служба України (через підсистему "Електронний суд") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35  000,00 грн. і  рішення суду в цій частині скасувати. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги щодо рішення суду першої інстанції в частині витрат на професійну правничу допомогу зводяться до того, що рішення суду першої інстанції  в цій частині є необґрунтованим,  при його прийнятті судом першої інстанції не було з`ясовано всіх обставин, які мають значення для справи, і неправильно застосовано норми матеріального права, а також не враховано, що згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконано. 
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, з урахуванням її меж,  перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд   дійшов наступних висновків. 
Так, пред?являючи відповідний позов, позивач просив відшкодувати на його користь 35  000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесену при розгляді справи в суді першої інстанції. 
На підтвердження своїх вимог в цій частині ним до матеріалів справи долучено: 
- Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю РН № 1126 адвоката Дяденчук А.І.; 
- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.08.2023 № 1100069, сформованого адвокатом Дяденчук А.І. на представлення інтересів позивача в Господарському суді міста Києва на підставі договору від 27.04.2022. 
Крім того, у поданому клопотанні від 19.10.2023 адвокат Дяденчук А.І. зазначив, що позивач оплатив витрати з правничої допомоги в сумі 35  000,00 грн. згідно платіжного доручення № 985 від 27.09.2022
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
          Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими  судовими витратами.
          Для цілей розподілу судових витрат:
           1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
           2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
          Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
          Відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі враховуючи об`єм проведеної роботи при підготуванні позовної заяви та з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, у зв?язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати   понесені ним за надання   правової допомоги в розмірі 35 000 грн. є обґрунтованими, а факт надання відповідних послуг - документально доведений матеріалами справи. 
          Доводи скаржника про те, що  судом першої інстанції не враховано, що згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом про Державний бюджет України на відповідний рік, не може бути виконано - судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на те, що стягнення витрат на правничу допомогу з Державного бюджету України відповідає приписам ч. 2 ст. 2, ст. 11, ст. 167 Цивільного кодексу України, та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 № 910/23967/16, якою визначено, що «п. 6.19. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету)».
          Крім того, обставини виконання відповідного судового рішення не входять до предмету дослідження в контексті поданої апеляційної скарги. 
            Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків як суду першої інстанції у оскаржуваному  рішенні щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35  000,00 грн., так і суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду справи. 
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35  000,00 грн, з урахуванням меж апеляційного оскарження за розглядуваною апеляційною скаргою.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2   ст. 129 Конституції України             та ч. 1     ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 86       Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.                                                                         
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.       
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України   визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що       доводи скаржника викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в рішенні в оскаржуваній частині щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35  000,00 грн., оскаржуване рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35  000,00 грн., ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у   зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35  000,00 грн., за наведених скаржником доводів апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного оскарження.
Розподіл судових витрат
Згідно з приписами Закону України "Про судовий збір", судові витрати не є самостійними позовними вимогами та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо судовим збором при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.
Оскільки, вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних та не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), то і підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на оскарження судових рішень щодо розподілу судових витрат відсутні. Зазначені висновки викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №914/633/18.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 270, 273, 275,   276,   281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35  000,00 грн. - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2024 у справі № 910/14857/23 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 35  000,00 грн. -залишити без змін.
3. Матеріали справи № 910/14857/23 повернути до Господарського суду міста Києва.                                                                         
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                О.В. Тищенко