ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6823/24 Справа № 199/5516/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також про стягнення із страховика пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (суддя першої інстанції Якименко Л.Г.),
В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також про стягнення із страховика пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому просив: 
-стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 115 333,77 грн.;
-стягнути із ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхової виплати в розмірі 80 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 1289,00 грн., інфляційне збільшення у розмірі 3165,50 грн., пеню у розмірі 21479,45 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
-судові витрати за складення експертного висновку в розмірі 4720,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також про стягнення із страховика пені, інфляційного збільшення суми боргу та 3 % річних за неналежне виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів задоволено частково.
Стягнуто із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 115333,77 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,73 грн., всього 116391 гривню 50 копійок.
Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхової виплати в розмірі 80 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 1289,00 грн., інфляційне збільшення у розмірі 3165,50 грн., пеню у розмірі 21479,45 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., судові витрати зі складення експертного висновку в розмірі 4720,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1017,38 грн., а всього 116672 гривні 13 копійок.
В іншій частині позову, - відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» Боднар О.П., та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, також судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам та обставинам справи.
Скарга мотивована тим, що у даному ДТП відсутня вина ОСОБА_2 , а тому у страхової компанії відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування.
Вказує, що на момент розгляду справи в суді, висновок судового експерта Гора І.В. є дійсний та не спростований, позивачем не доведено, що експерт виконав автотехнічне дослідження з порушенням чинного законодавства.
Наголошує на тому, що у висновку № ЕД-19/104-23/16309-ІТ від 16.05.2023 року, наданому позивачем не зазначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, на думку представника страхової компанії, даний висновок не є належним доказам, який би міг спростувати висновок №55 від 05.12.2022 року виконаний на замовлення страхової.
Зазначає, що заява позивачем подана 15.09.2022 року, 90 денний строк на прийняття рішення закінчувався 14.12.2022 року, однак страхова 13.12.2022 року направила позивачу лист №12/3318 з повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
Боднар О.П. просила рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування, штрафних санкцій, моральної шкоди скасувати та відмовити у задоволенні цієї частині позову.
Від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Від ОСОБА_2 , відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       За таких обставин,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.2 Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» №3831-ХІ від 19.06.2024 року, позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Оскільки, апеляційна скарга була подана до ухвалення Закону № 3831-ХІ, а тому справа підлягає призначенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.       
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2022 року об 11 годині 07 хвилин, по вулиці Широкій біля будинку 26 у місті Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої був ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mitsubishi Lanser», д.н.з. НОМЕР_1 , та не дотримався безпечної дистанції і скоїв зіткнення із автомобілем «Tesla model S», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки.
Вина ОСОБА_2 підтверджена європротоколом, оформленим обома учасниками ДТП, відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", гранична сума відшкодування становить 80000,00 грн..
15.09.2022 року позивач звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування в розмірі 80 000,00 грн..
Рішенням ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», оформленим листом від 13.12.2023 року за №12/3318, позивачу відмовлено у виплаті через відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки згідно з висновком судового експерта №55 від 05.12.2022 року пошкодження, які отримали автомобілі-учасники внаслідок описаної ДТП не могли утворитися внаслідок описаного механізму: вони не співпадають по висоті та локалізації та відсутня будь-яка слідова інформація на фотознімках з місця пригоди, яка б вказувала на зіткнення транспортних засобів в місті зафіксованому на фотознімках.
Вказаний лист не був направлений позивачу належним чином, а останній повідомлений 16.01.2023 року з номером телефона НОМЕР_3 . Цей факт не спростований відповідача-2 та не надано доказів повідомлення позивача іншим чином.
Посилання відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на висновок судового експерта №55 від 05.12.2022 року, як імперативний доказ відсутності зобов`язань з його боку на виплату страхового відшкодування, спростовується поясненнями свідка ОСОБА_5 , яка надала покази щодо часу та місця ДПТ, експертним висновком №ЕД-19/104-23/16309-ІТ від 16.05.2023 року, який підтверджує можливість технічних ушкоджень, при заявленій дорожньо-транспортній пригоді.
Задовольняючі позовні вимоги в частині стягненні зі страхової компанії на користь позивача страхової виплати, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок із відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
       Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України).
У ст. 1 Закону України "Про страхування"визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Разом із тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Питання пов`язані з даним видом страхування регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням винною особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).
За змістом вищевказаного закону (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI, який вступив в силу 19 вересня 2011 року регулює механізм спрощеного оформлення ДТП запроваджено в Україні ,зокрема складання європротоколу учасниками ДТП на місці її вчинення .
Європротокол спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.
Бланк Європротоколу видається автовласнику безкоштовно під час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Європротоколом можна скористатися при умові: відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники ДТП мають поліси автоцивільної відповідальності, згоди водіїв транспортних засобів, учасників ДТП, щодо його обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.
У разі невиконання хоча б однієї з обов`язкових для Європротоколу умов, виклик співробітників ДАІ для оформлення ДТП обов`язковий.
Якщо водії скористались Європротоколом, то вони:мають право залишити місце ДТП, звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про настання ДТП, звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП, повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Так, зі справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 при виникненні ДТП склали Європротокол, який був ними підписаний. У даному протоколі було вказано про визнання вини відповідачем і окрім того, дана обставина була підтверджена у суді першої інстанції поясненнями свідка ОСОБА_5 , яка була була присутня у автомобілі під час ДТП, таким чином встановлено винну особу, що скоїла ДТП.
Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, норми статей 1192, 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону).
У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди відповідальність щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність ( стаття 1194 ЦК України).
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Статтею 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
В силу вимог ст.12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до експерта, відповідно до висновку №314/22, вартість матеріального збитку, завданого Позивачу через пошкодження автомобіля внаслідок ДТП від 15.09.2022 року складає 195 333,77 грн..
У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно висновку експерта судової авто товарознавчої експертизи № 314/22 від 15.09.2022 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 195333,77 грн.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного висновку експерта відповідачем не надано, а надано тільки всинови № 5 за результатами експертного дослідження обставин та механізму пригоди за участі автомобілів Mitsubishi Lancer д.н.з НОМЕР_1 та Tesla Model S д.н.з. НОМЕР_2 , в якому відсутня калькуляція пошкодженого авто, а наявний тільки висновок, що технічні пошкодження які були завдані авто під час даного ДТП неможливі, однак колегія суддів у даному випадку даний всинови не приймає у якості доказу, оскільки вина ОСОБА_2 визнана останнім у європротоколі, а тому посилання страхової компанії на відсутні його вини є безпідставним.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права та не вірно визначився із сумою яка підлягала стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача.
Доводи скарги, що відсутні підстави стягнення судових витрат на проведення експертизи є безпідставними, оскільки згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
Згідно ч.6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;
Оскільки позовні вимоги позивача було задоволено, суд місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, стягнувши судові витрати у тому числі витрати на проведення експертизи з відповідача, що відповідає як нормам матеріального права так і процесуального.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, будь-яких підстав для його скасування и зменшення такої суми апелянтом не наведено та апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»  залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:        О. В. Халаджи
                                                                               
Т.В. Космачевська
                                                                               
Ж.І. Максюта